Минула ще година, і Шуан нарешті зміг вирішити всі завдання. Взагалі, він би закінчив раніше, якби не одне питання, що хлопець ніяк не міг зрозуміти, а ще палке бажання зберегти обличчя, через яке він не став просити професора про допомогу.
Впоравшись самотужки, хлопець сів, випроставшись. Йому раптом подумалося, що професор на дивані — лише паперовий тигр*. А якщо він — паперовий тигр, то і покепкувати трохи — не гріх.
[1] Паперовий тигр — китайський вислів, щодо чогось, що є грізним тільки на вигляд.
Шуан наблизився і зухвало вирвав мангу з його рук.
Чан’ї підвів погляд.
— Що таке?
Дивлячись на нього зверху вниз, хлопець сказав:
— Я закінчив.
Шуан стояв надто близько, навіть не усвідомлюючи, що його талія просто навпроти обличчя професора.
Погляд Чан’ї зупинився на його промежині.
— І що далі? — глибоким тихим голосом спитав він.
Що далі?
— Далі… — в горлі пересохло. Він помітив, як змінився погляд чоловіка. Дивлячись на окуляри професора та його високе перенісся, Тін Шуан облизав губи та пробурмотів: — Далі… ем… Хочеш кави?.. Я ж обіцяв пригостити тебе… Раніше я забув її заварити.
Коли чоловічі руки потягнулися до блискавки його джинсів, хлопець взагалі затамував подих.
Невже він хоче…
Він збирається розстібнути йому штани?
Пролунав звук блискавки. Але того, що очікував Шуан не сталося. Щось було не так.
— Готово, — сказав Чан’ї.
«Готово»? Що «готово»?
— Я застібнув твої штани, — пояснив він.
Шуан відскочив від нього.
— Що ж ти раніше не сказав? — кинув роздратовано. Ох, яким же ідіотом він себе відчував.
— Я щойно побачив, — спокійно відповів Чан’ї.
Хлопець був збентежений, і від того дуже злий.
— Скільки ж людей мене бачило від ресторанного туалету до дому! Ти ж весь час був поряд, як міг не помітити?!
Чан’ї стало смішно. Це була абсолютно Шуанова провина, але той за звичкою знову валив все на інших.
— Добре, буду уважнішим у майбутньому, — сказав він.
Буде уважнішим? Щодо чого?
Тін Шуан глянув на свою промежину.
— Щ-що це ти вже надумав?
Чан’ї розсміявся. Від того, що Тін Шуан так раптово зашарівся, з’явилося враження, ніби той заспокоївся.
Шуана збентежило його ставлення, тож він замовкнув. І сам чудово розумів, що звинувачувати у чомусь чоловіка безглуздо. Просто його засмутило таке вимушено тривале заняття, тож він прогундосив:
— Ти казав, що приділиш мені увагу, а сам примусив займатися під час нашого першого побачення...
— Я питав, чим ти хочеш зайнятися. Ти сказав, що хочеш вчитися.
Я — і хотів вчитися? Ти думаєш я наважився б відповісти щось інше?!
Але понад усе Шуанові зараз хотілося врізати собі з минулого.
— Ну, раз тепер я закінчив з навчанням, може, займемося нарешті чимось іншим?
Чан’ї зиркнув на годинник.
— У мене сьогодні ще зустріч.
— То ти йдеш? — розчаровано спитав Шуан. Виходить, він просто задарма витратив пів дня.
— Угу.
— Гаразд тоді...
Він провів чоловіка до дверей і, не втримавшись, все ж смикнув того за краватку:
— Гм... точно не хочеш спробувати лишити у мене краватку?
Губи Чан’ї зворушила легка усмішка.
— Наступного разу.
— Добре...
Шуан тільки-но зібрався відчинити двері, як пролунав дзвінок домофона. Хлопець схопив слухавку і машинально відповів:
— Ja?
— Тін Шуане, яке щастя, ти вдома! Тобі телефон нащо потрібен? Я тобі вже стільки писав. Якби тебе не виявилося вдома, я б так все й лишив біля воріт. Скоріше вже відчиняй, я віддам тобі речі.
Це був Сун Синь.
Шуан глянув на чоловіка. Всередині з’явилося погане передчуття. Якщо Сун Синь побачить, що з його будинку виходить професор…
Звідки це відчуття, ніби їх спіймали на чомусь непристойному? Шуанове серце затріпотіло у грудях.
— Гей! Ти чуєш? — крикнув приятель. — Відчини мені двері! У мене стільки всього, що важко втримати.
— Що ти там вже приволік?
— Так я ж минулого разу позичив у тебе чайник. Ще й друг привіз купу місцевих делікатесів, от і несу тобі дві сумки. Та відчини вже й сам все побачиш!
Шуан вже збирався попросити Синя лишити все біля воріт, але аж ніяк не очікував, що в той момент хтось із сусідів вийде на вулицю і впустить хлопця.
— О, двері відчинилися. Я підіймаюсь.
Підіймається?!! Дідько!
— Швидше, ховайся у ванній! — вимкнувши домофон, Шуан одразу ж спробував сховати Чан’ї, ніби той був чимось сороміцьким.
— Стривай, навіщо мені взагалі ховатися? — не розуміюче спитав чоловік. Таке ставлення до нього було йому в новинку.
Долинув стукіт у двері.
— Це мій однокурсник, він теж у тебе вчиться. Не знаю, як пояснюватимуся, якщо він тебе побачить.
Жахлива ситуація. Шуан все ж заштовхав Чан’ї до ванної.
— Не виходь звідси!
Оглянувши наостанок вітальню на предмет чогось підозрілого, хлопець нарешті відчинив Синю.
— Чого ти так довго? — роззуваючись, спитав він. Йому в око впала пара шкіряних туфель. — Оу, Тін Шуане, у тебе гості?
— Ні, це я собі купив. Подумав, раптом знадобляться під час стажування.
Синь не надав великого значення тому, що туфлі були на розмір більші від Шуанових кросівок, які стояли поруч. Він поставив на стіл чайник та взявся розпаковувати подарунки.
Шуан енергійно кивав, подумки молячись, аби Синь невдовзі пішов.
Після довгих теревень про дрібниці, однокурсник раптом спитав:
— До речі, ти зробив завдання з робототехніки? Там стільки незрозумілого!
— А, зробив, зараз покажу.
Слідуючи за Шуаном, Синь все нарікав:
— Яке ж воно важке, уф. Професор, певно, з дубу впав таке задава-ай! Нащо ти мені на ногу наступив?
Нащо наступив? Братан щойно врятував тобі життя, краще подякуй від щирого серця.
— Ой, вибач, я ненароком, — Тін Шуан відійшов убік і простяг йому готову домашню роботу. — Забирай додому, там подивишся.
— Вау, коли це ти став таким старанним учнем? — Сун Синь сів за стіл. — Дай хоч глянути, раптом не зрозумію щось.
Шуан закусив губу. На розуміння домашнього точно піде не одна година, а отже Синь найближчим часом нікуди не піде. Що ж робити з Чан’ї? А що як Синь попроситься в туалет?..
Хлопець пошкодував, що сховав чоловіка не у спальні. Але що вже поробиш…
— Емм... ти дивися, а я приберу те, що ти приніс, — якомога спокійніше сказав Шуан.
— Ага, окей.
Шуан тихенько відчинив двері, взяв шкіряні туфлі Чан’ї та, ховаючи їх за спиною, почав крастись до ванної кімнати. Крок за кроком...
— Гей, Тін Шуане, поясни мені тут дещо… — крикнув Синь.
Хлопець завмер. А тоді відповів:
— Я... мені потрібно в туалет. Почекай трохи.
— А, тоді я поки гляну решту.
Шуан насилу прослизнув у ванну, відчуваючи, ніби серце ось-ось вистрибне з грудей. Поставивши туфлі на підлогу, він сердито почав:
— Схоже, він нескоро піде… — але так і не договорив.
Погляд Чан’ї впав на полицю поряд із душем... Де стояла чаша для мастурбації. Від напруги у Тін Шуана і так калатало серце, а тут взагалі розчервонівся по самі вуха.
Ванна була невеликою: вони з Чан’ї займали більшість місця. Від такої близькості збивалося серце і розпалювалося тіло. Тін Шуан відчув, як між ніг теж наростає напруга.
Все раптом набуло якогось двозначного відтінку. Одне на двох дихання стискало горло, паморочило голову…
Шуан не втримався і зробив крок, притискаючись до чоловічих грудей. Чан’ї глянув спочатку на свої туфлі, а тоді на Шуана.
— Хочеш, аби я тікав через вікно?
За вікном був сад, а за ним — подвір’я та ворота.
— Угу, — ледь чутно вичавив з себе Шуан.
Для суспільно відомого Бая Чан’ї вже те, що його змусили ховатися у ванні стало величезною образою. А тепер йому ще й доведеться тікати через вікно, як якомусь коханцю. Постає питання, що ж такого страшного зробив професор Бай? А він просто пів дня дивився, як його студент виконує домашню роботу.
— Хіба я зробив щось настільки осудливе, що мені тепер треба вистрибувати у вікно?
Тін Шуан став навшпиньки та поцілував його.
— Тепер зробив.
Далі
Розділ 15 - Я покажу тобі, як це робиться
Поцілунком це назвати було важко, скоріше просто дотик губ. Чан’ї глянув на Шуана й низьким голосом спитав: — І це все? «І це все»? А чого тобі ще треба? Шуан зашарівся. Але перш ніж він відповів, Чан’ї заговорив знову: — Я покажу тобі, як це робиться. Він стиснув його підборіддя та зім'яв його губи своїми. — М-м-м… Шуан відчув легкий запах лосьйону після гоління. Поцілунок Чан’ї не можна було назвати невинним, навпроти, він був абсолютно владним та трохи грубим. В його рухах не було місця ніжності. Деякий час Шуан ще тримався, але незабаром був зацілований настільки, що тіло ледь помітно затремтіло. Він навіть не усвідомив, як обійняв чоловіка за плечі, дозволяючи тому взяти все під контроль. Йому на мить подумалося, що рот — теж ерогенна зона. І чужий язик пестив її крізь привідкриті губи, викликаючи чутливу реакцію. Всім тілом, здавалося, бігали іскри: в грудях тьохкало серце, і хлопця охопила хвиля задоволення. В голові паморочилося, ноги підкошувалися, а член затвердів. Він піднявся на саму вершину задоволення готовий до розрядки будь-якої миті. Почуття бурлили всередині, мов спалахи феєрверка. Бабах! Відчуття неймовірної насолоди досягло свого піка і ширилося всім тілом, викликаючи оніміння. Він вже нічого перед собою не бачив, насолоджуючись довгим присмаком поцілунку. Притулившись до широких чоловічих грудей, він тихо стогнав і важко дихав. Стривайте. Притулившись до грудей? Притулившись? Шуан раптово прийшов до тями й помітив, що обвиває руками плечі Чан’ї. Він відсмикнув її та відскочив, з гуркотом врізавшись у двері. — Тін Шуане, щось трапилось? — крикнув Синь. — Ні... — голос вийшов неочікувано слабким та хриплим. — Нічого... я просто стукнувся об двері. Шуан глянув за спину Чан’ї на дзеркало. В очах стояли сльози, щоки палахкотіли рум’янцем, а губи припухли. Дідько! Чи повірить Синь, що він просто сходив до туалету? Навряд чи друг купиться на історію про бджолу, що прилетіла з саду та вжалила його. Шуан потер губи та глянув на Чан’ї. Професор все ще виглядав пристойно (негідник!). Ні краватка не послабла, ні окуляри не покривилися, навіть костюм у західному стилі анітрохи не пом'явся. Шуану не сподобався такий контраст. У вигляді професора не було жодних компрометуючих доказів, і той міг хоч зараз піти на свою зустріч. А як Шуанові пояснювати приятелю, чому у нього так розпухли губи після туалету? — Ну, і як я тепер у такому вигляді вийду? — гірко поскаржився він, показуючи на свої губи. — Це ти зробив! Губи Чан’ї зігнулися в усмішці. — Сам думай, як викрутитись. — Я ніколи раніше нічого подібного не робив. У мене ще не було таємних романів... Чан’ї глянув на вікно, а тоді знову на Шуана. — А я, по-твоєму що, схожий на того, хто має купу таємних романів? — Ні-ні! Варто було Шуану подумати про те, як Чан’ї вилазить через вікно, і він відчув себе трохи... ну, гаразд, дуже винним. Він уявити собі такого не міг, не кажучи вже про те, аби побачити на власні очі. — Гаразд, я піду, а ти... Будь обережним! Зрештою, ти вже не юнак... кхм... дивись не впади! — Зрозумів, — зі сміхом відповів чоловік. Шуан потягнув його за краватку і запитав: — М-м... Це було того варте? Великий професор Бай, наступивши на власну гордість, повинен тікати через вікно, і все заради одного поцілунку. Чан’ї усміхнувся: — Ну, взагалі-то, воно того не вартувало. Куточки губ Тін Шуана мимоволі поповзли вгору. Він вдав, що збирається вийти з ванної кімнати, але в останній момент прильнув до Чан’ї та присмоктався до його шиї на кілька секунд, залишаючи на ній яскравий засмокт. А потім швидко вислизнув з кімнати. Це був успіх! — То що ти там не зрозумів? — безтурботно спитав Шуан, перевальцем підійшовши до Синя. — Ой, та вже подумав і сам зрозумів, — озирнувся він. Приятель не питав, що з губами, але Шуан все ж пояснив: — Це якийсь жах. Я коли впав, вдарився губами об ручку дверей. Мені здається, вони тепер розпухли. — А я й думаю, чого це у тебе губи виглядають так, ніби ти наївся перцю. Синя не дуже хвилював стан Шуанових губ. Натомість він узяв аркуш із позначками професора і спитав: — Гей, звідки це у тебе? Ти попросив професора перевірити твою домашню? Шуан напружився, але зовнішньо зберігав спокій. — Ага... Записався на консультацію, і він пояснив мені деякі моменти. Синь здивувався. — Невже професор такий добрий? Він же кожен пункт тобі перевірив! — Просто тоді крім мене нікого не було. Ось він і... — Тоді наступного разу я теж запишуся на консультацію. Не знав, що він такий милий. Я гадав, йому взагалі чхати, живі його студенти чи мертві. Тим паче він усе спихує на свого асистента. — Хе-хе, він досить милий... А, може, мені просто пощастило... Наступного дня Синь спробував записатися до професора Бая онлайн, але побачив, що його графік геть забитий на багато днів уперед. Він мимоволі подумав, який Шуан все ж щасливчик... Багато днів по тому, Синю все ж вдалося зустрітися з професором Баєм. Він шанобливо простяг йому свою домашню роботу, але у відповідь отримав лише: — Усі питання стосовно домашніх завдань вирішуються через мого помічником. Синь знову подумав, що Тін Шуан — щасливий сучий син…
Читати
Відгуки
Наразі відгуки до цього розділу відсутні!
Зареєструйтеся або увійдіть, аби лишити Ваш коментар!