Байлі Цінм'яо обійняла руку Цьов Цонсюе і гостро поглянула на Льов Сіньє. Хоча вона була скромною, було легко побачити її провокативні наміри.
Веньжень Е:
— ...
Якби хтось у секті Сюаньюань насмілився так на нього подивитися, вони би більше ні на що не змогли дивитися до кінця свого життя. Веньжень Е вирвав би їхні очі та повісив у Головній залі секти Сюаньюань, щоб вони могли дивитися на нього скільки завгодно.
Байлі Цінм'яо була достатньо грубою, щоб це помітила навіть Цьов Цонсюе. Вона інстинктивно оцінила реакцію Веньженя Е; побачивши, що він виглядає незадоволеним, вона миттєво простягнула руку і закрила очі Байлі Цінм'яо.
Повністю сліпа до небезпеки, у якій була, Байлі Цінм'яо нахилила голову і притулилася до грудей Цьов Цонсюе.
— Наставнице Цінсюе, я справді сумую за шисьоном, будь ласка?, — благала вона.
— Ти можеш сходити побачитися з ним. Здається, ти не матимеш такого шансу у майбутньому, правильно?, — люб'язно сказала Цьов Цонсюе, відтягнувши її назад і дивлячись у її великі сяючі очі.
Останнє питання було для Веньженя Е, вона точно просила про помилування від імені Байлі Цінм'яо, просила, щоб він дозволив їй побачити найдорожчу для неї людину перед тим, як вона навічно осліпне. Це можна було сприйняти як останню послугу від наставниці учениці.
Веньжень Е холодно поглянув на Цьов Цонсюе:
— У цьому немає потреби.
Хоча її помилували, Байлі Цінм'яо все ще не знала, що була в якійсь небезпеці. Вона знову сховалася за спиною Цьов Цонсюе і сказала:
— Льов-шидзє, Старійшина Цінсюе дозволила мені провідати шисьона! Ти не маєш повноважень мене зупиняти!
“Але цей Вельмишановний все ще має повноваження зупинити Цьов Цонсюе і виколоти тобі очі”, — подумав Веньжень Е.
Почувши слова Веньженя Е, Цьов Цонсюе ласкаво поплескала Байлі Цінм'яо по щоці та з теплотою сказала:
— І справді. Не велика різниця, є в тебе очі чи ні.
— Га?, — Байлі Цінм'яо потерла очі й дивно подивилася на свою наставницю. Її очі були в порядку.
Цьов Цонсюе мимоволі погодилася на прохання Байлі Цінм'яо. Оскільки "Льов Сіньє" була лише ученицею Формування Ядра, вона не могла заперечувати рішенням своїх старійшин. Вона мовчки пішла за ними, коли Цьов Цонсюе відкрила масив бар'єра. Перед тим, як всістися на летючий човен, Байлі Цінм'яо ще раз самовдоволено поглянула на свою суперницю.
Коли вона забралася всередину, то відчула позаду себе щось дивне і розвернулася, щоб побачити, як і Старійшина Цінсюе, і Льов Сіньє мовчки прослідували за нею.
— Чому ти теж йдеш?, — накинулася Байлі Цінм'яо на Льов Сіньє.
Почувши її тон, Цьов Цонсюе вийняла маленький ніж і почала крутити його в руках, думаючи, що якщо Байлі Цінм'яо не потрібен її язик, вона може вирізати його для неї; у будь-якому випадку, він не був необхідним для культивації.
— Цьому— Мені теж треба покинути Морозну Вершину, — сказала Льов Сіньє, потягнувшись, щоб відштовхнути руку Цьов Цонсюе з ножем. Побачивши, що Вельмишановному її допомога не потрібна, Цьов Цонсюе прибрала ніж.
Не знаючи, що тільки що дивом уникла двох катастроф, Байлі Цінм'яо бурчала до себе поки скеровувала човник. Їй ніколи не подобалася Льов-шидзє. Льов-шидзє принижувала її, коли вона була зовнішньою ученицею і завжди крала її монети за доручення, тож вона не могла отримати керівництва чи еліксири Створення Основи в адміністративній залі. Якби не уважність шисьона, вона могла би досі бути звичайною ученицею Збору Ці.
Але зараз, коли вона мала Старійшину Цінсюе на своєму боці, Льов-шидзє не насмілиться щось їй зробити. Тільки під прикриттям Старійшини Цінсюе Байлі Цінм'яо наважилася показати свою неприязнь до Льов Сіньє.
Поки Байлі Цінм'яо керувала човником, Веньжень Е передав Цьов Цонсюе:
— Як вона пройшла випробування внутрішнім демоном для стадії Зародження Душі?
Випробування блискавкою стадії Формування Ядра спричинило зникнення тільки-но утвореної свідомості Байлі Цінм'яо на Шляху Байдужості, і Веньжень Е припускав, що її випробування стадії Зародження Душі мало бути таким самим.
Цьов Цонсюе відповіла:
— Сформувавши свою Зароджену Душу, вона побачила Хе Веньджао з Захисницею Шу, цим тілом, яке Вельмишановний тимчасово займає, і безліччю інших жінок — усі були з ним у стосунках. Вона схлипувала і плакала, їй майже не вдалося сформувати свою Зароджену Душу, і навіть її золоте ядро майже розсіялося.
— Як вона подолала своїх внутрішніх демонів?, — спитав Веньжень Е.
Цьов Цонсюе скривилася:
— Коли вона була на межі відхилення ці, вона раптово заспокоїлася і завершила формування Зародженої Душі — й ілюзії повністю зникли. Коли я спитала її після, вона відповіла, що в ілюзії її шисьон ніжно посміхнувся до неї та сказав, що кохає її більше за всіх у світі, а інші були лише тимчасовою розвагою. Після цього вона миттєво заспокоїлася, ніби все, що мало значення — це що її шисьон кохає її.
Веньжень Е:
— ...
Його підозри в тому, що якась прихована сила втручається у випробування Байлі Цінм'яо, тільки зростали.
Коли в оригінальному сюжеті вона відмовилася від своєї божественної сутності, поводячись ніби одержима і думаючи: "Шисьон хоче, щоб я захищала життя смертних", — чи було щось, що насилу помістило ці думки в її голову?
Цьов Цонсюе побачила серйозний вираз обличчя Веньженя Е і завбачливо сказала:
— Вельмишановний, може зараз я і мандрівна безсмертна, але я все ще знаю деякі прийоми примарної культивації. Чому би нам не викликати кількох духів, витягти її мозок та натомість начинити її голову мстивим духом, що ненавидить чоловіків?
Веньжень Е поглянув на свою "завбачливу" підлеглу, що намагалася "полегшити його ношу" і відповів:
— Майстрине Вівтаря Цьов, тепер, коли ти знову відростила мозок, тобі варто якось навідати Шу Яньянь і навчитися його використовувати. Не дозволяй йому пропадати дарма.
— Зрозуміла, Вельмишановний, — покірно сказала Цьов Цонсюе.
Поки вони спілкувалися, Байлі Цінм'яо привела човник до головної вершини. Коли главу секти та його особистого учня поранили, їх обох поселили у приміщеннях глави секти.
— Льов-шидзє, ми на головній вершині, — грубо сказала Байлі Цінм'яо. — Ти вже можеш піти.
Веньжень Е вже звик до ставлення Байлі Цінм'яо до Льов Сіньє і не звертав на неї увагу, мовчки слідуючи за нею.
— Чому ти йдеш за мною?, — розлючено спитала Байлі Цінм'яо. Якщо Льов Сіньє весь час стежитиме за нею, як вона має попрощатися з шисьоном?
— Я теж збираюся провідати Хе Веньджао, — сказав Веньжень Е.
Він хотів особисто побачити, як Хе Веньджао збирався балансувати між вимогами двох жінок і як він заспокоїть і Байлі Цінм'яо, і Льов Сіньє.
На головній вершині Байлі Цінм'яо ніяк не могла завадити Льов Сіньє провідати свого шисьона, тож могла лише неохоче взяти з собою два хвости — Старійшину Цінсюе та Льов Сіньє — до кімнати, де відновлювався Хе Веньджао.
Щойно вона пройшла за двері та побачила Хе Веньджао, що слабкий лежав у ліжку, сльози потекли з очей Байлі Цінм'яо:
— Шисьоне.., — схлипнула вона.
— Шимей.., — Хе Веньджао розплющив очі й емоційно поглянув на Байлі Цінм'яо... а також на "Льов Сіньє", що стояла позаду неї. — І Льов-шимей.
Байлі Цінм'яо не зважала на Льов Сіньє і кинулася до Хе Веньджао:
— Шисьоне, старійшина медичної зали вже сказав тобі, як твої рани?
Хе Веньджао гірко посміхнувся і похитав головою, тягнучись, щоб погладити волосся Байлі Цінм'яо.
— Шимей, ти вже досягла Зародження Душі? Ти сформувала свою Зароджену Душу на декілька років швидше, ніж я. Я можу бути спокійним і залишити майбутнє секти на тебе.
З зусиллям, він витер сльози Байлі Цінм'яо, м'яко говорячи:
— Не плач, шимей. Як учениця Зародження Душі та майбутня опора секти Шанцін, ти повинна бути сильною і взірцем для своїх молодших.
Слова Хе Веньджао змусили Байлі Цінм'яо заплакати сильніше. Опорою секти мав бути Хе Веньджао. Шисьон сказав це, тому що вже здався і хотів передати їй свої обов'язки?
— Наставнице Цінсюе!, — Байлі Цінм'яо підняла голову і подивилася на Цьов Цонсюе з плямами сліз на обличчі. — Ви сказали, що коли я досягну Зародження Душі, то зможу врятувати шисьона. Як мені це зробити?
Цьов Цонсюе сказала:
— Що ж, ось так. Після стадії Зародження Душі ти можеш навчитися секретної техніки, яка відмітить душу людини та дозволить тобі знайти її після її переродження. Коли я навчу тебе цієї техніки, ти зможеш використати її на Хе Веньджао, вбити його, а потім знайти його реінкарнацію і виростити. Для культиваторки вісімнадцять років промайнуть — і кліпнути не встигнеш.
Байлі Цінм'яо:
— ...
Хе Веньджао:
— ...
Навіть Веньжень Е хотів зааплодувати Цьов Цонсюе. Нинішню секту Сюаньюань точно переповнювали таланти.
Байлі Цінм'яо на мить втратила мову, потім обійняла Хе Веньджао і заревіла.
— Шисьоне!
Хе Веньджао притис до себе Байлі Цінм'яо, але його погляд був спрямований на "Льов Сіньє". Він і справді був гарним від природи і його ласкаві очі, здавалося, могли говорити до тебе. Його теплий погляд говорив "Льов Сіньє": "Шимей, я більше не вартий твого кохання, тобі не потрібно знову приходити до мене".
Справжня Льов Сіньє, мабуть, на місці запропонувала би йому своє тіло. Але Веньжень Е просто холодно дивився на нього; поспостерігавши деякий час, він злегка насупився.
Обмінюючись поглядами з Льов Сіньє, Хе Веньджао раптово почав поводитися так, ніби прислухався до якогось голосу, потім стрімко зблід і з тривогою подивився на Веньженя Е. Він відкрив рота, збираючись закричати.
Веньжень Е рушив уперед і закрив йому рота долонею. Він потяг Байлі Цінм'яо назад:
— Відійди.
— Льов Сіньє!, — побачивши, що Льов Сіньє нахабно розділила її з шисьоном, Байлі Цінм'яо спалахнула, але її відтягнула Старійшина Цінсюе.
— Наставнице!, — крикнула Байлі Цінм'яо у суміші люті та тривоги, поки спостерігала, як Старійшина Цінсюе помахом рукава запечатала двері.
Старійшина Цінсюе схопила її за голову і притисла:
— Замовкни.
Вираз обличчя Вельмишановного свідчив про те, що він зіткнувся з небезпечним ворогом. З Хе Веньджао щось було не так! Цьов Цонсюе встановила довкола кімнати бар'єр, не даючи нікому зовні підслухати розмову цих двох.
Усередині кімнати Веньжень Е помітив, що Цьов Цонсюе попіклувалася про бар'єр, тож відпустив Хе Веньджао і вивільнив свою духовну свідомість, щоб досконало його дослідити.
Хе Веньджао відступив до протилежної стіни; магічна зброя в одній руці та талісман передачі в іншій. Якщо він розіб'є нефрит, експерти секти Шанцін миттєво прибудуть йому на допомогу та активують масив секти, щоб вигнати те, що заволоділо Льов Сіньє.
Веньжень Е поглянув на талісман і сказав:
— Ти можеш покликати підкріплення, але цей Вельмишановний не допомогатиме тобі приховати твою особистість.
Не вивчаючи криваве мистецтво, Веньжень Е ніколи не зміг би помітити, що в тілі Хе Веньджао наразі було дві душі. Всередині нього ховалася дрібка кривавої ці — такого ж кривавого мистецтва, що й у Веньженя Е.
Десять тисяч років тому, єдиний культиватор крові всіх вимірів став відступником і перетворився на демона, його усунули об'єднані сили праведних і демонічних сект. Але культиватори крові були створіннями, позбавитися яких було найскладніше, оскільки поки існувала хоч одна крапля їхньої крові, вони могли повільно відновити свої сили.
— Хто ти такий?, — вимагав Хе Веньджао. — Льов-шимей не була одержимою, коли я бачився з нею сім днів тому. Що ти з нею зробив?
— Ти не вартий того, щоб цей Вельмишановний говорив із тобою, — холодно відповів Веньжень Е. — Поміняйся місцями з тим, хто всередині тебе.
Судячи з виразу обличчя Хе Веньджао, він не хотів, його очі шалено бігали туди-сюди, ніби він із кимось розмовляв. За мить, вираз його обличчя драматично змінився з сентиментального та нерішучого учня праведних сект на жорстокого та безжального культиватора крові.
Кривавий демон у тілі Хе Веньджао заговорив:
— Хехе, за ці десять тисяч років відновлення, цей Вельмишановний ніколи не думав, що у світі з'явиться інший культиватор крові. Цей Вельмишановний має привітати тебе з тим, що ти витримав Техніку Розділення Крові.
Слова "цей Вельмишановний" різали слух Веньженя Е. Він відповів у такій самій гордовитій манері:
— Цей Вельмишановний ніколи не зустрічав іншої людини, вартої того, щоб звати себе Вельмишановним.
— Справді? Ти навіть не уявляєш, яким сильним був цей Вельмишановний у минулому, і наскільки сильнішими були культиватори десять тисяч років тому. Нинішні культиватори не варті навіть згадки!, — посміхнувся "Хе Веньджао".
Веньжень Е не хотів продовжувати щось доводити кривавому демону. Не було сенсу з'ясовувати, хто зможе повернутися швидше. Звичайно, культиватори десять тисяч років тому були сильнішими, але ж десять тисяч років тому світ переповнювали страждання, природні катаклізми були нескінченними, а люди приносили жертви богам, яким було все одно на людство. Якби все так і продовжувалося, небеса би очистили людський вимір і усунули все живе, щоб земля могла повільно відновитися і дати життя новим розумним істотам.
На щастя, один культиватор крові змістив увагу всього культиваторського світу, і в конфлікті, що трапився після, померло багато культиваторів, що дало виміру смертних час на відновлення. Це було великим катаклізмом культиваторського світу.
— Ти оволодів Хе Веньджао, але не зайняв його тіло. Яка твоя мета? Він знає, що ти кривавий культиватор?, — допитувався Веньжень Е.
Він знав, що якщо кривавий демон не хотів, щоб Хе Веньджао чув їхню розмову, Хе Веньджао справді не почує ні слова.
— Хехе, чому, ти думаєш? Цей Вельмишановний радить тобі не чіпати Хе Веньджао. Інакше, якщо активується масив секти, ми будемо тут ніби риби в сітці, і ніхто з нас не вибереться звідси живим, — кривавий демон говорив безтурботно, він знав, що Веньжень Е не розкриє його особистість.
— Коли ти оволодів ним? Після Великої Війни Сект?
За розрахунками Веньженя Е, катаклізм десятитисячолітньої давнини не мав виникнути за той самий десятитисячолітній період. Це мала бути Велика Війна Сект, що перервала його сплячку. І якби кривавий демон вже заволодів Хе Веньджао, коли той культивувався з Шу Яньянь, вона точно не змогла би піти неушкодженою. Оскільки Шу Яньянь була в повному порядку і, крім того, зуміла вирвати Зароджену Душу Хе Веньджао, він мав зустрітися з кривавим демоном вже після того, як його Зароджену Душу вкрали.
Веньжень Е сушив голову над дечим у книзі. Льов Сіньє віддалася учню праведної секти, тож чому вона втратила своє золоте ядро? У книзі пояснювали, що Хе Веньджао мав відхилення ці та не контролював свої дії. Відновившись, він поборов своїх внутрішніх демонів, і старійшини секти Шанцін підтвердили, що він повернувся в норму. Їм було дуже ніяково розслідувати, що зробив Хе Веньджао, поки був без свідомості, тож вони просто вирішили бачити це так, ніби Льов Сіньє сама накликала на себе проблеми.
Плюс, Хе Веньджао після цього всю увагу приділяв Льов Сіньє, вдень та вночі шукаючи спосіб відновити її золоте ядро. Досягнувши стадії Єдності Тіла, він навіть займався з Льов Сіньє подвійною культивацією, допомагаючи їй відновити свої сили та прорватися до Зародження Душі.
Байлі Цінм'яо та Хе Веньджао багато через це сварилися. Він одружився з Майстринею Пурпурового Духа, оскільки повинен був урятувати життя глави секти, а ліки були тільки в Павільйоні Пурпурового Духа. Але яке було виправдання для неодноразової подвійної культивації з Льов Сіньє? Чи була подвійна культивація єдиним способом відновити її сили?
Веньженю Е зовсім не хотілося читати як виправдовується головний герой. Все одно в кінцевому підсумку Байлі Цінм'яо завжди поступалася.
В нього не залишилося гарних вражень про Хе Веньджао з їхньої останньої зустрічі. Він лише бачив чоловіка, який був нерішучим щодо своїх почуттів та хіті до Шу Яньянь. Але у книзі, після втрати Зародженої Душі, Хе Веньджао несподівано став набагато проникливішим і навіть зумів забрати таку мандрівну безсмертну як Майстриня Пурпурового Духа у свій гарем.
Зустрівшись із кривавим демоном, що мав досвід кількох тисячоліть, Веньжень Е відчув, що декілька нелогічних моментів книги тепер мали пояснення.
В наступних частинах роману Хе Веньджао вже замінив кривавий демон? Обдумавши це, Веньжень Е дійшов висновку, що ні. Просто кривавий демон у голові, що допомагав йому спланувати кожен крок, поступово промивав мізки Хе Веньджао і перетворював його з праведного учня на того, хто використовуватиме будь-які методи для досягнення своїх цілей.
Як культиватор крові, Веньжень Е припускав, що цей кривавий демон напевно зацікавився божественною природою всередині Хе Веньджао і хотів дочекатися, поки він вознесеться, щоб однією дією забрати тіло та божественність Хе Веньджао, перетворюючись на демонічного бога. Сюжет "Жорстокого роману" тривав тільки до спільного вознесення головної пари до виміру безсмертних, але не розповідав про їхнє вознесення до божественного виміру. Тож у кінці історії Хе Веньджао все ще був собою, але хто знає, як йшли його справи після?
Таким чином, ще одна частина його сумнівів зникла. Виходило, що Хе Веньджао у будь-якому випадку відновить свою Зароджену Душу. Якщо не Льов Сіньє, це буде хтось інший. Кривавого демона не хвилювало, буде його жертва чоловіком чи жінкою. Поки вони мали духовні сили, він міг поглинути їх та перетворити на власні сили Хе Веньджао.
— Цей Вельмишановний не брехатиме тобі, — сказав той, кого колись звали Старійшиною Кривавим Демоном. — Цей хлопчисько впав у місце, де цей Вельмишановний культивував протягом Великої Війни Сект. Я побачив, що його здібності були непоганими, і відчув, що хочу взяти учня, хехе.
— Виростити його, щоб вкрасти тіло пізніше?
Кривавий демон не відповів, а натомість просто вибухнув сміхом. У його очах був порочний блиск, ніби він хотів вбити Веньженя Е на місці.
Веньжень Е був задоволений його злостивістю. Вони обмінялися посмішками, та Веньжень Е безтурботним тоном сказав:
— Після Великої Війни Сект цей Вельмишановний піднявся до вершини Махаяни, лишень за крок до вознесіння. Однак, після вивчення Кривавого Мистецтва, у цьому світі більше не залишилося суперників, що могли би кинути виклик цьому Вельмишановному. Без візиту до Кривавого Пекла, існує дуже мало способів для розвитку цього Вельмишановного.
Якщо Веньжень Е увійде до Кривавого Пекла, Їнь Ханьдзян прослідує за ним, а такий культиватор Кордону Порожнечі, як Їнь Ханьдзян, не матиме жодного шансу на виживання у Кривавому Пеклі.
Шлях культиватору крові не мав затримок, він міг отримувати силу на приголомшливій швидкості, нескінченно засвоюючи ці космосу та духовні сутності інших людей. Але Шлях Кровопролиття був інакшим. Без гідного суперника, його психічний стан не встигатиме за силою. Це ніби дати трирічній дитині легендарну магічну зброю. Навіть маючи її, вона не зможе нею орудувати.
З силою, але недостатньою психічною стійкістю, рано чи пізно він зазнає відхилення. Старійшина Кривавий Демон перед ним був яскравим прикладом цього.
Хоча Веньжень Е тепер був на шляху культиватора крові, він не хотів перетворитися на божевільного без самоконтролю. Він продовжить відточувати свій розум та викроїть для себе новий шлях, незважаючи на те, наскільки це неможливо.
Для цього йому потрібен гідний суперник.
Тож він сказав:
— Ти можеш розслабитися, цей Вельмишановний не нашкодить Хе Веньджао. Поки що, добре виховуй його. День, коли ти займеш це тіло і станеш богом, буде днем, коли цей Вельмишановний вб'є тебе.
— Вб'єш мене?, — Старійшина Кривавий Демон засміявся, ніби почув неперевершений жарт. — Звичайний культиватор крові на стадії Махаяни уявляє, що зможе вбити цього Вельмишановного? Яка зарозумілість! Добре, цей Вельмишановний хотів би побачити, як ти втілиш у життя такі дикі вихваляння!
Веньжень Е міг відчувати прагнення битви, що змінило повітря між ними, дозволяючи йому зробити маленький прорив у своєму психічному стані.
Уклавши угоду, кривий демон повернувся у сплячку. Хе Веньджао прийшов до тями та побачив Льов Сіньє, що страхітливо до нього посміхалася.
— Звільни Льов-шимей!
— Не хвилюйся, вона зовсім не цікавить цього Вельмишановного. Як і ти, — сказав Веньжень Е, розвернувся і вийшов з кімнати.
Далі
Розділ 21 - Практика різьби по дереву
Відчувши, що Веньжень Е вийшов з кімнати, Цьов Цонсюе саме вчасно відкрила бар'єр. Веньжень Е сказав Байлі Цінм'яо, що диміла від злості: — Ти можеш отримати його назад. Продовжуй плакати, якщо хочеш. Потім він передав Цьов Цонсюе: — Приведи Байлі Цінм'яо на зустріч зі мною на Скелях Золотого Узбережжя. Слідкуй за нею, не дай їй запропонувати себе Хе Веньджао. У книзі, Хе Веньджао та Байлі Цінм'яо до самого кінця історії так і не пройшли весь шлях у своїх стосунках. Можливо, Хе Веньджао мав до неї щирі почуття і не хотів забирати її духовне ядро. Але вони не могли знизити через це пильність. Історія вже показала, що змінюється. Вони повинні уважно слідкувати за Байлі Цінм'яо та не дозволити їй стати жертвою обману. Веньжень Е вважав це питання закритим і дійшов висновку, що викрадення Джонлі Цяня може бути необхідною дією. Навіть якщо Байлі Цінм'яо не обов'язково в нього закохається, він хоча би зможе послугувати перешкодою. Кожного разу, коли в книзі з'являвся новий любовний інтерес, Хе Веньджао навпаки на деякий час зникав або ж починав бійку з любовним інтересом. Іноді Байлі Цінм'яо приходила до тями після слів нового любовного інтересу, але тільки до того моменту, коли головний герой знову схиляв її на свою сторону. Тепер, коли сюжетні лінії з Веньженем Е та Їнем Ханьдзяном були неможливими, Веньжень Е вирішив передати ролі любовних інтересів номер два і номер чотири Джонлі Цяню і дозволити йому ненадовго відволікти головну героїню. Прийнявши рішення, Веньжень Е спустився до адміністративної зали та записав, що Льов Сіньє під час патрулювання загубила шпильку і повернеться одразу як знайде її. Спустившись з гори, він залишив тіло Льов Сіньє. Льов Сіньє прокинулася у маленькому містечку у підніжжя гори зі шпилькою в руці та не мала жодної ідеї, чому там опинилася. Вона глибоко задумалася, але не змогла пригадати, що робила за останній період часу. Вона похитала головою і пішла, щоб повернутися на гору. Вона повинна була побачитися з шисьоном! Здалеку прослідкувавши за поверненням Льов Сіньє, Веньжень Е знайшов безлюдне місце, щоб сформувати своє тіло, та рушив до місця зустрічі, яке попередньо визначив із Їнем Ханьдзяном. Він залишив Їня Ханьдзяна у порожньому провулку. Коли Веньжень Е використав потік духовного пізнання, щоб знайти його, він виявив, що він спирався на стіну, тримаючи свого меча та чекаючи в тій самій позі, в якій був, коли Веньжень Е пішов. Здавалося, якби Веньжень Е ніколи не повернувся, Їнь Ханьдзян чекав би до самого кінця світу. Але книжковий Їнь Ханьдзян ніколи не побачив би повернення свого глави, не важливо, як довго він чекав. Веньжень Е матеріалізувався перед Їнем Ханьдзяном, насупившись і з деяким незадоволенням говорячи: — Коли цього Вельмишановного немає поруч, ти можеш займатися чимось на свій розсуд. Захисниця Шу була надзвичайно талановитою в знаходженні для себе розваг; вона могла влаштувати цілу виставу самостійно. Якби Веньжень Е сказав Шу Яньянь зачекати на нього, вона напевно знайшла би за цей час як мінімум трьох чоловіків. — Вельмишановний!, — очі Їня Ханьдзяна миттєво посвітлішали, коли він побачив Веньженя Е. У його постать повернулося життя, і він більше не виглядав покинутою маріонеткою. Коли він побачив його радість, роздратування Веньженя Е трохи зменшилося. Він не стримався від запитання: — Коли цей Вельмишановний в усамітненні, ти зазвичай так само стоїш на сторожі? — Коли Вельмишановний в усамітненні, його підлеглі мають бути найбільш пильними, — відповів Їнь Ханьдзян. Що означало, що зазвичай він був навіть більше схожий на ляльку. Тоді, у прикордонному містечку, у ньому все ще було трохи життя. Веньжень Е нічого не сказав і дозволив Їневі Ханьдзянові взяти його на свій меч до Скель Золотого Узбережжя. Байлі Цінм'яо була лише на стадії Зародження Душі, і навіть якщо Цьов Цонсюе понесе її, їхня швидкість буде доволі обмеженою. Веньжень Е зовсім не спішив. Коли вони прибули до скель, Байлі Цінм'яо, як і очікувалося, там досі не було. Веньжень Е кинув погляд на мовчазного Їня Ханьдзяна і сказав йому потренуватися з мечем біля океану. Побачивши, що той безмовно підкорився, Веньжень Е знайшов столітнє дерево, що росло на скелі, відрізав його найтовстішу гілку і вирізав її до серцевини, потім дістав маленький ніж і почав вирізати з пам'яті. Коли він був юним, Веньжень Е практикувався в різьбі, коли йому було нудно — здебільшого, щоб підготувати свої руки до стрільби з лука в майбутніх битвах. Коли його родину винищили, у своїй скорботі він брав ножа та вирізав їхні подоби. За десятиліття він вирізав безліч дерев'яних фігурок і, зрештою, спалив їх всі разом зі своєю родиною. Коли він культивував у світі смертних, він також вирізав коней чи мечі, коли не мав чим зайнятися, і віддавав їх як іграшки дітям, що жили біля кордону. Пройшло вже багато десятиліть з того часу, як він востаннє діставав свій ніж для різьби. Веньжень Е згадав їхню подорож до прикордонного міста та швидко вирізав із дерева фігурку. Він лише деталізував тіло та одяг, але залишив обличчя порожнім. Фігурка була розміром з його долоню. Наблизившись до берега, він кинув її Їню Ханьдзяну. Почувши, що до нього летить якийсь предмет, Їнь Ханьдзян розвернувся і спіймав його. Він побачив у своїй руці маленьку дерев'яну фігурку, її статура, одяг і обладунки були ідеально подібними до статуї Генерала Веньженя у меморіальному святилищі; єдиною різницею була відсутність рис обличчя. — Цей Вельмишановний теж не знає, чим зайнятися у вільний час, — сказав Веньжень Е. — Коли я був малим, я проводив час ось так. Ти можеш залишити фігурку і вирізати на ній обличчя для власної практики, якщо хочеш. Якщо не хочеш, можеш просто викинути її в море. Я зробив її, тільки щоб розважити себе. Їнь Ханьдзян несамовито похитав головою і квапливо прибрав фігурку, ніби боявся, що Веньжень Е вихопить її та викине. — Будь-який подарунок від Вельмишановного нескінченно дорогий цьому підлеглому, — сказав він. — Ваш підлеглий закінчить її різьблення в міру своїх можливостей. — Коли ти трохи навчишся, ти зможеш вирізьбити поселення свого дитинства, — сказав Веньжень Е. — Цей Вельмишановний хотів би побачити, яким воно виглядало у твоїх спогадах. Очі Їня Ханьдзяна потьмяніли, він сказав низьким голосом: — Цей підлеглий більше не пам'ятає чітко... — Тоді вирізьби те, що пам'ятаєш, — сказав Веньжень Е. — Це не обов'язково має бути твій дім зі спогадів. Вирізьби будь-що, про що можеш подумати чи уявити. Ти зараз на Кордоні Порожнечі. Якщо ти хочеш досягти Махаяни, тобі потрібно тренувати свій розум. Ти не зможеш вистояти проти справжнього експерта, якщо матимеш силу рівня Махаяни, але не психічну стійкість, щоб її контролювати. Їнь Ханьдзян завжди бився, ризикуючи життям, покладаючись на свою завзятість та демонічний меч, щоб вивільнити вибухову силу далеко за межами власного рівня. Але кожен має лише одне життя; якщо постійно його витрачати, рано чи пізно воно скінчиться. — Цей Вельмишановний вивчив криваве мистецтво і не помре так просто. У майбутньому, тобі більше не треба буде ризикувати своїм життям заради цього Вельмишановного. Коли Їнь Ханьдзян почув його слова, його обличчя спорожніло. Якщо Вельмишановному не потрібне його життя, тоді що він повинен віддати? Холодок пробігся серцем Їня Ханьдзяна. Хоча його обличчя обдував теплий морський бриз, все його тіло замерзло. Ким був Їнь Ханьдзян, якого не потребував його глава? Ким був авангард без його генерала? Ким був Алькаїд без Поліса? Коли Їнь Ханьдзян був на межі відчаю, він почув, як Веньжень Е сказав: — У майбутньому, цьому Вельмишановному потрібно, щоб ти цінував своє життя. — Цінував своє життя?, — інтуїтивно відгукнувся Їнь Ханьдзян. — У майбутньому, цьому Вельмишановному доведеться увійти в Криваве Пекло. Якщо ти не цінуватимеш своє життя і не просвітишся до власного Дао, як ти зможеш слідувати за цим Вельмишановним через небеса та пекло?, — Веньжень Е зі слабкою усмішкою на обличчі дивився на Їня Ханьдзяна. Разом із цими словами тепло повільно поширилося тілом Їня Ханьдзяна. Він стиснув фігурку в руці та тихо заявив: — Цей підлеглий не буде тягарем. Цей підлеглий завжди слідуватиме за Вельмишановним, не важливо, в божественний вимір чи в підземне царство! — Добре, — сказав Веньжень Е. — Щоб досягти стану розуму, якого вимагає культивування Махаяни, тобі потрібно знати небесні шляхи та кидати їм виклик. Ти від природи впертий і твоє розуміння небесних шляхів недостатнє. Рефлексія над минулим допоможе тобі зосередитися та очистити розум. Цей Вельмишановний покладає на тебе великі очікування. — Зрозумів!, — відповів Їнь Ханьдзян. Він схилив голову і довго дивився на фігурку, не стримавшись від коментаря: — Вельмишановний має талант у різьбі по дереву. Навіть деталі обладунків виразно видно. — Після стількох років вдосконалення розуму, я просто розвинув гарну пам'ять, та й все. Нічого вражаючого, — Веньжень Е відмахнувся від Їня Ханьдзяна, залишаючи його працювати наодинці. У Їня Ханьдзяна не було ножа для різьби. Він декілька разів націлювався на фігурку мечем, але не насмілився нічого зробити. Він похмуро дивився на неї з великим побоюванням у погляді, ніби вона була непереборною проблемою. Веньжень Е крутив свій ніж у пальцях. Він навмисно не дав його Їневі Ханьдзянові, тому що хотів, щоб той сам попросив. Тим не менш, Їнь Ханьдзян не позичив його, натомість використовуючи лезо Чиміна, щоб відрізати іншу гілку та розділити її на менші шматочки. Він не міг насмілитися зробити щось із фігуркою, яку йому дав Веньжень Е, тож створив ще декілька дерев'яних брил для практики; так він зможе набути деяких навичок перед тим, як повернутися до мініатюрної різьби. Веньжень Е подумав, що Їнь Ханьдзян візьме свій меч та старанно тикатиме дерево, але натомість він використав ручну печать, щоб контролювати меч; із заклинанням, він розділився на багато маленьких клинків. Вони розташувалися довкола шматку дерева, реалізуючи на ньому ауру меча. Численні смуги багряного світла вдарили по дереву. Веньжень Е спостерігав з цікавістю, бажаючи побачити, що сталося зі шматком дерева на піску. Але, коли світло згасло, залишилося лише декілька трісочок. Крихітна брила під дією сили леза Чиміна перетворилася на тирсу, що вже зникла в морі та піску. Те, як смертельно серйозно Їнь Ханьдзян зіткнувся зі шматком дерева було так по-дитячому; тепер, дивлячись на результат, Веньжень Е не стримався і вибухнув сміхом. Почувши, що Вельмишановний з нього потішається, Їнь Ханьдзян змусив себе не озиратися. З кам'яним обличчям, він мовчки скерував Чимін атакувати наступний шматок дерева. Його обличчя було таким самим похмурим, як і завжди, тільки палаючі червоні вуха видавали його сором. Байлі Цінм'яо та Цьов Цонсюе прибули на скелі двома днями пізніше. До цього часу, Їнь Ханьдзян вирубав цілу скелю дерев. Він отримав уявлення про багато нових технік меча; точність, із якою він міг його контролювати, теж збільшилася. Тепер, замість цілковитого знищення одним ударом, він міг вирізати маленьку трісочку дерева. Хоча за ці два дні його психічний стан не досяг прогресу, воля його меча стала гнучкішою, і він міг контролювати його як продовження власного тіла. Спочатку, Веньжень Е планував дати йому ніж після того, як трохи повеселиться, але Їнь Ханьдзян підтвердив, що був украй упертим, роблячи спробу за спробою і зрештою справді досягаючи успіху. Побачивши, що його різьба виглядає все належніше, Веньжень Е тихенько прибрав ніж для різьби, дозволяючи Їневі Ханьдзянові вдосконалювати свою майстерність володіння мечем. Байлі Цінм'яо першою спустилася на берегову лінію і, побачивши, що пісок довкола неї усіяний фігурками химерної форми розміром з долоню, злякалася та відступила на декілька кроків. Притиснувшись до боку Цьов Цонсюе, вона дістала Освітлений Місяцем Морозний Шовк, насторожено говорячи: — Старійшино Цінсюе, я підозрюю, що ці прокляті чари є центром якогось лихого закляття! Не встигла вона договорити, як поверх піску пролетів меч, його аура одним ударом знищила всі фігурки. Коли пилюка вляглася, перед Байлі Цінм'яо з'явився юнак у чорній мантії та з мечем у руці, що холодно дивився на неї зверху вниз. — Це просто техніка практики з мечем. Байлі Цінм'яо все ще пам'ятала Їня Ханьдзяна і миттєво заспокоїлася, побачивши знайоме обличчя. Вона вклонилася: — Старший! Веньжень Е теж вийшов із хмари піску, зупиняючись біля Їня Ханьдзяна. Він не звернув увагу на Байлі Цінм'яо. Веньжень Е тримав маленький предмет у руці та передав Їневі Ханьдзянові: — Ця виглядає найкраще. Я подумав, що шкода буде її знищувати, тож урятував її як сувенір. Їнь Ханьдзян поглянув на різьбу, що нагадувала роботу школяра молодших класів і, почувши, що Веньжень Е хоче її зберегти, відчайдушно потягнувся за нею, але його рука зімкнулася довкола порожнього повітря. Він побачив, що Веньжень Е високо тримав фігурку: — Не намагайся забрати власність цього Вельмишановного. Обличчя Їня Ханьдзяна спалахнуло у хвилюванні, він нарешті виглядав справді живим. Веньжень Е недбало закинув фігурку в рукав і повернувся спиною до Їня Ханьдзяна, звертаючись до Байлі Цінм'яо: — Я доручив Старійшині Цінсюе привести тебе в це місце. Навіть зараз Байлі Цінм'яо перебувала у блаженному незнанні про те, що Веньжень Е був демонічним культиватором, все ще сприймаючи його як старшого з добрими намірами. Вона точно не утворила зв'язку між ним та "Льов Сіньє" з попередніх днів і максимально ввічливо йому вклонилася, як вихована та правильна юна дівчина. Старійшина Цінсюе була задоволена і з легкою посмішкою сказала: — Здається, проблема з твоїми очима зникла. — Га?, — не зрозуміла Байлі Цінм'яо. — Що було не так із моїми очима? Цьов Цонсюе не пояснила, залишаючи Байлі Цінм'яо в сумнівах. Веньжень Е вказав на скелі та сказав: — Говорять, в глибині цих скель ховається духовний вимір. Ти колись чула про це? — Чула, — сказала Байлі Цінм'яо, киваючи. — Одного разу я читала записи про духовні виміри в бібліотеці секти. Там говорилося, що духовні виміри були маленькими світами у вимірі безсмертних, наповненими невідомими для світу смертних скарбами. Найкраще я запам'ятала Розколотий Гірський Метеорит, а назв інших я не знаю. — Я і справді тут, щоб отримати Розколотий Гірський Метеорит, — сказав Веньжень Е, уважно спостерігаючи за виразом обличчя Байлі Цінм'яо. Побачивши, що вона ніяк не відреагувала, він почувався спантеличеним. У книзі Байлі Цінм'яо отримала Розколотий Гірський Метеорит, щоб урятувати Хе Веньджао. Як так сталося, що вона ніяк не відреагувала на цю назву? Обдумавши це, Веньжень Е зрозумів. Зароджена Душа Хе Веньджао була пошкодженою у книзі, що повністю відрізнялося від нинішньої ситуації, коли її вкрала Шу Яньянь. В оригінальному сюжеті, після того, як Шу Яньянь випила сутність Хе Веньджао, він міг культивувати до Зародження Душі за допомогою Сніжного Полум'я. Тоді вона не мала жодного стосунку до Шу Яньянь, тому вона не могла повністю її вкрасти. Тепер Хе Веньджао вдосконалювався до Зародженої Душі за допомогою Шу Яньянь, тож вона легко змогла витягти та забрати її. Травми, яких зазнав Хе Веньджао, були занадто важкими, щоб він міг відновитися, усього лиш отримавши нову особисту зброю. Таким чином, Байлі Цінм'яо не покладала високих очікувань на Розколотий Гірський Метеорит. А якщо так, хіба це не означає, що золотого ядра Льов Сіньє теж може бути недостатньо, щоб його відновити? Хто знав, як кривавий демон планував зцілити Хе Веньджао цього разу? — Якщо у старшого є доручення, Байлі не вагатиметься, — сказала Байлі Цінм'яо. — Але... Вона пововтузилася зі своїми пальцями та ніяково продовжила: — Протягом Великої Війни Сект, мій шисьон зазнав важких травм. Якщо ми знайдемо якийсь еліксир, який зможе відновити Зароджену Душу, я можу взяти трохи собі? Зовсім трошечки? Вона витягнула мізинець і вказала на ніготь, щоб показати, як мало вона хотіла. Веньжень Е кивнув: — Добре. У будь-якому випадку, поки Байлі Цінм'яо повернеться, Хе Веньджао вже напевне здебільшого одужає. Четверо прибули на вершину скель. — Старший, — спитала Байлі Цінм'яо. — У записах говорилося, що ніхто не знаходив духовний вимір на Скелях Золотого Узбережжя, крім старійшини, який у давні часи зробив про нього запис. Як ми його знайдемо? — Це те, де необхідна твоя допомога, — сказав Веньжень Е, люб'язно на неї дивлячись. — Моя?, — Байлі Цінм'яо вказала на себе. З невинним виразом обличчя та жовтою мантією, що розвівалася довкола неї від бризу, вона виглядала ніби квітка, що росла на краю скелі. — Саме так, — посміхаючись сказав Веньжень Е, а потім одним ударом долоні скинув її зі скелі. — Що.., — Байлі Цінм'яо застало зненацька, що старший, якому вона довіряла, штовхнув її, вона закричала. Скелі Золотого Узбережжя пригнічували сили культиватора, і чим вищим був його рівень, тим сильніше. На відміну від Веньженя Е та Їня Ханьдзяна, які зовсім не могли використовувати духовну енергію, Байлі Цінм'яо зуміла використати легкий крок* і схопитися за лозу, що звисала зі скелі. Вона в паніці покликала Цьов Цонсюе: *той самий ціґон як частина китайських бойових мистецтв, що покращує здатність бігати, стрибати та ігнорувати гравітацію — Наставнице Цінсюе, мою культивацію знизило аж до стадії Очищення Ці, будь ласка, допоможіть мені! Цьов Цонсюе беземоційно поглянула з вершини скелі на страждання своєї учениці. — Якщо ця наставниця спуститься вниз, мене пригнітить до самої стадії Збору Ці. Ти сильніше, ніж буду я, тож доведеться впоратися самій. Байлі Цінм'яо: — ... На межі відчаю, вона почула голос Веньженя Е. — Відкрити духовний вимір — твоя доля. Тільки ти можеш викликати його у світ існуючого. Ми всі розраховуємо на тебе. Так старший не намагався їй нашкодити, просто в нього не було іншого вибору. Байлі Цінм'яо відчула деяке полегшення. Поки вони не намагалися її вбити, вона з радістю зробить все можливе для своїх старших. Переконана одним лише реченням Веньженя Е, Байлі Цінм'яо з зусиллям почала лізти скелею. Зверху, культиватори Махаяни й Кордону Порожнечі та мандрівна безсмертна байдуже спостерігали за її стараннями. Спантеличена, Цьов Цонсюе спитала: — Вона справді зможе його знайти? — Якщо вона не зможе, то ніхто не зможе, — сказав Веньжень Е. Їнь Ханьдзян знав, що Веньжень Е використовував передбачення небесних секретів, щоб прийти сюди в пошуках можливості зробити йому нову духовну зброю, і почувався стурбованим. — Вельмишановний, цей підлеглий... Веньжень Е знав, що він збирався сказати та підняв руку, щоб його зупинити: — Цей Вельмишановний прийняв рішення. Їнь Ханьдзян стиснув губи та більше нічого не сказав. Коли Цьов Цонсюе зрозуміла, що скарб був потрібен для ковки меча для Їня Ханьдзяна, порочні думки наповнили її серце. Сам Веньжень Е вже був достатньою проблемою, а Їнь Ханьдзян був його довіреною особою. Якщо він стане сильнішим, вона, напевне, не матиме жодної можливості перемогти Веньженя Е у майбутньому. Вона повинна була щось вдіяти, але крім прямого зіткнення, що вона могла зробити? Цьов Цонсюе кілька разів вдарила себе по голові, але відчувала, що вона наповнена звуком моря, і не змогла нічого придумати. Вона повинна об'єднатися з Шу Яньянь. Вона мала складати плани, а Цьов Цонсюе попіклувалася би про їхнє виконання. Це би спростило справу. А ось щодо того, щоб нарешті навчитися використовувати власний мозок, то цього Цьов Цонсюе не розглядала. Троє з них обдумували власні проблеми, поки Байлі Цінм'яо відповідально обшукувала скелі. Вона час від часу вивертала щиколотку чи дряпала свої руки, але цього разу без Веньженя Е, що ніжно би про неї піклувався. Веньжень Е рахував усі випадки, коли вона ранилася, аж поки вона нарешті не дісталася кривавих кажанів. Він здалеку спостерігав, як рій кривавих кажанів кинувся на Байлі Цінм'яо. Після одного лише крику, Байлі Цінм'яо знепритомніла від отруйного укусу, звисаючи зі скелі на лозі. — Вона мертва?, — дещо стурбовано спитала Цьов Цонсюе. — Мені потрібно перетворити її душу до того, як за нею прийдуть посланці підземного світу. Ударом долоні, Веньжень Е відкинув Цьов Цонсюе на декілька лі, потім зосередив увагу на тому, що відбувалося внизу. Як і очікувалося, скоро після того, як Байлі Цінм'яо втратила свідомість, щільна аура безсмертних оповила скелі.
Читати
Відгуки
Наразі відгуки до цього розділу відсутні!
Зареєструйтеся або увійдіть, аби лишити Ваш коментар!