Сьов обійняв Ду Дзе й знову прискорився.
Коли він використав блискавку, щоб знищити кам'яного велетня, у середині його тіла з’явилося непереборне відчуття втоми. Така руйнівна сила була надто владною та жахливою, а енергія, яку вона споживала, була занадто великою для Сьова, щоб її витримати.
У той час він відчував, що ним хтось керує. Хоча його тіло, очевидно, було настільки втомлене, що він не міг навіть пальцем поворухнути, але в його душі вирувало полум’я емоцій. Він був настільки схвильований, що навіть подолав утому. Лише коли він обійняв Ду Дзе, незвичайне хвилювання поступово зникло. Щоб демони не помітили його безсилля, Сьов не мав іншого вибору, як схопити Ду Дзе й полетіти геть.
Раптом на стику червоної пустки та пурпурного неба вдалині з’явилася біла горизонтальна лінія. По мірі того, як вони скорочували відстань, біла лінія ставала все більш чітко окресленою. Перед очима Сьова з'явилася незліченна кількість білих скелетів. Нескінченні білі кістки змінили червону пустку, простягаючись до далекого горизонту, аж поки не зустрілися з пурпурним небом – просто як океан кісток.
У цей момент Сьов нарешті досяг своєї межі. Він знайшов потаємне місце, де було достатньо місця, щоб прилягти, а потім склав крила й поклав Ду Дзе на землю. Після цього він спокійно сів, щоб відновити свої фізичні сили й почав уважно розглядати демонічний клинок у своїй руці. У палаючому сріблястому лезі відбивалася пара фіолетових очей. Зіниці більше не були червоними й сповненими демонічного шарму. Сьов трохи подумав, дістав шматок металу, який знайшов у вежі некроманта, і поклав його на лезо демонічного меча. Метал раптом почав «кипіти». Він перетворився на сріблясту рідину, яка вкрила лезо. Багряне лезо почало мерехтіти, немов у кризі, ніби намагалося вирватись, але металевий шматок повністю поглинув його.
Зрештою, меч був повністю поглинутий металевим шматком. Цянь Бянь інтегрувався з демонічним лезом і знову перетворився на тьмяний шматок металу. Сьов підняв його та подумки побажав, щоб він змінився й той швидко повернувся до форми сріблясто-червоного меча.
Сьов із задоволенням відсунув зброю, після чого перевів погляд на темноволосого юнака, який усе ще не прийшов до тями.
У його найтемнішу, найжалюгіднішу годину з'явилася ця людина з невідомим походженням і таємничою особистістю. Перебуваючи у своїй неживій формі, Сьов дбав лише про користь і цінність цього чоловіка. Як гном, він завжди ставився до нього скептично і з цікавістю. А тепер він відчував, що все це не має значення. Коли чорні нігті Сьова ковзали по відрубаній руці Ду Дзе, він подумав: Доки ця людина буде поруч зі мною, мені буде байдуже, хто він такий.
Він хотів контролювати цю людину.
Обидва місяці піднялися в небо. Під місячним світлом відрубана рука темноволосого юнака повернулася до свого початкового стану. Сьов мовчки спостерігав за всім цим. Він знав, що опівночі Ду Дзе одужає. Не лише його тіло, але й усе, що він має, є таким. Це робило походження Ду Дзе ще більш загадковим і змушувало Сьова відчувати себе трохи нещасним. Хоча його не хвилювала особистість Ду Дзе, але ця таємниця змушувала його відчувати, що він не може повністю контролювати цю людину.
Погляд Сьва впав на книгу на грудях Ду Дзе. Щоразу, коли він помічав книгу, обличчя цього чоловіка одразу ставало напруженим. Ця книга... дуже важлива?
Сьов простягнув руку й узяв книгу.
***
Ду Дзе приснився сон.
Уві сні він весело йшов по дорозі, коли раптом упав у яму. Яма була надзвичайно глибокою, що аж дна не було видно. Він падав донизу. Коли Ду Дзе подумав, що падатиме так вічно, він раптом побачив групу людей, які також летіли донизу. Люди спокійно подивилися на нього:
— Новачок?
Ду Дзе невидющим поглядом подивився на групу людей, що летіли в повітрі. Всі вони випромінювали ту саму самотню, порожню та холодну атмосферу, яка викликала в нього незрозуміле відчуття близькості, ніби він збирався приєднатися до якоїсь організації.
— Шановні старші, – промовив Ду Дзе, — чому ця яма така глибока?
— Тому що цю яму вирив автор, – злостивим тоном відповів натовп. — Знаєш що? Ця яма називається «Змішана кров», ха-ха.
— Ї Є Джи Цьов, євнух (дешевий)! (PS: євнух = яма)*
*Дужки написані автором. Якщо ви пам'ятаєте перші розділи, то євнух = книга, яку не закінчили/закинули. Її ще називають ямою.
...Та йоб його!!!
Ду Дзе розплющив очі, сповнений гніву. Потім він почув низький магнетичний голос поруч із собою:
— Не спиш?
Ду Дзе рефлекторно подивився в напрямку звуку й одразу ж побачив демона, який сидів поруч з ним. Опустивши книгу в руках, демон повернув голову й подивився на Ду Дзе. У цей момент думки дурнуватого й чарівного читача все ще були в країні снів. Він просто дивився на демона, поки його думки повільно обробляли те, що він зараз бачить високого й красивого чоловіка, настільки, що його можна було б назвати головним героєм, хоча це дуже не науково... Головний герой?
Спогади про час перед тим, як він утратив свідомість, нарешті повернулися. Ду Дзе так розхвилювався, що мало не підскочив. Він озирнувся: Де та м'ясна гора? Де довбаний Ден? І найголовніше – де головний герой?!
Але навколо не було інших істот, крім цього демона. Демон, що сидів поруч, мав пару вигнутих рогів. Очі під чорним волоссям були дуже гарного фіолетового кольору, а на його пухких губах виднілася ледь помітна лукава усмішка, і здавалося, що він чимось забавляється. Демон і справді був надто гарний, але в ньому було щось дуже знайоме. Дурний читач замислився: Як я міг не запам'ятати того, хто виглядає як ворог кожного чоловіка номер один?
Потім дурний читач помітив, що біла сорочка на верхній частині тіла демона сидить дуже погано. Божевільні, істеричні думки заповнили його голову.
...Гей, це ж ти, головний герою*?!
*Тут було посилання на цитату з популярного телесеріалу «Моя прекрасна принцеса» (还珠格格):«Імператоре, ви пам'ятаєте вісімнадцять років тому, озеро Дамін під час літнього дощу?» У цьому випадку Ду Дзе тільки-но усвідомив, що цей демон – Сьов.
Ду Дзе стримав свій порив утекти від реальності, знявши окуляри й протерши їх. Тремтячи, він запитав:
— Сьове?
Усмішка демона стала ширшою, здавалося, він був у хорошому настрої:
— Це я.
Ду Дзе... Ду Дзе: Світ змінюється занадто швидко.
Хто може сказати йому, чому головний герой розбудив свою демонічну кров? Га?!
Ду Дзе хотів упасти на коліна.
Послідовність подій роману «Змішана кров» приблизно така: дитячий будинок (людина) → Магічний інститут → іспит у магічній вежі → міжшкільний матч → Храм Світла (пробудилася раса нежиті) → за ним полює весь материк → Загублена земля → загублене ельфійське село (пробудилася ельфійська раса) → ... → гном'ячі руїни (пробудилася гном'яча раса) → ... → зворотний бік континенту (пробудилася демонічна раса).
На зворотному боці континенту головний герой бився з 72 богами та богинею. Він покращив свої здібності, пройшовши через це важке випробування, і зрештою переміг головного бога – Баеля. Баель – бог на вершині 72 магічних богів, а також найсильніший бог демонічної раси. Місто Баеля було найбільш процвітаючим місцем на всьому континенті, як в економіці, так і у військовій могутності.
Головний герой спробував прогризти ці тверді кістки. Він бився доти, доки не був тяжко поранений.
На центральній площі кожного міста стоїть статуя бога, якому вони поклоняються. Кажуть, що кожна статуя містить краплю крові цього бога. Природно, що статуя Баеля стояла в місті Баеля.
Коли головний герой боровся з ворогом, статуя раптово розбилася. Кров Баела влилася прямо в тіло головного героя, пробуджуючи в ньому кров демона. В цей час у цьому районі знаходився демон із високим статусом. Коли він побачив демонічну форму головного героя, він не зміг контролювати своє хвилювання, мимоволі розкривши статус Сьова: головний герой був нащадком Баеля. Так головний герой миттєво став частиною королівської родини демонічної раси й увесь материк опинився під його владою.
А тепер сюжетна лінія... як таке могло статись?
Хоча бойова сила демона – це баґ/чит, проте головний герой, коли пробудить кров демонічної раси, матиме силу, яка підніметься на цілий рівень. Але сюжетна лінія зараз так заплуталася. Читач, який покладається на свою здатність передбачати майбутні події... Без сюжетної переваги, як він може покращити свій рейтинґ прихильності?
Серце Ду Дзе було розбите.
Сьов не бачив уламків розбитого крихкого серця Ду Дзе, що лежало на землі. Тримаючи книгу в руці, він поклав її перед очима іншого, вказуючи на першу сторінку. Він запитав, намагаючись знайти відповідь на те, що цікавило його з самого початку:
— Що це?
Ду Дзе побачив зображення двох людей разом із реченням: «Ах~ Я хочу~~~». Картинка ставала нескінченно великою в його очах, і вона все збільшувалася, збільшувалася, збільшувалася, збільшувалася й збільшувалася...
От і все.
От і.
От.
А-а-а!
Весь світ миттєво занурився в таємничу тишу. Ду Дзе витріщився на доджінші, яка ніби казала «йo-o-o-o-o~» у руках Сьова. Процесор у його мозку перевантажився.
Він бачив, бачив, бачив!...
Хвилинку, головний герой щойно запитав «Що це?», а не «Це я?», чи не так?!
Дурний читач несподівано зреагував. Прикидаючись спокійним, він запитав:
— До якої сторінки ти дочитав?
— До другої.
Друга сторінка... Тобто він дійшов до сцени, коли головний герой і його старий ворог стріляли з пістолетів*, відвертої, детально прописаної сцени яою.
*БЛ у Китаї піддається жорсткій цензурі. Тому вся ця відверта сцена розказана з евфемізмами, такими як пістолет, рушниця, стрілянина і т.д.
Ду Дзе розслабився наполовину:
— Ти зрозумів про що там?
— Я можу зрозуміти малюнки. – Його очі звузилися. — З іншого боку, я ніколи раніше не бачив таких слів.
Дивлячись на реакцію головного героя, читач, який був змушений носити доджінші, відчував тимчасове полегшення. Справжні герої зовсім не схожі на двовимірні фанарти. Доки Сьов не розуміє слів у книзі й не бачить трансформацій у наступних частинах, він не усвідомлюватиме, що один із цих двох пристрасних персонажів книги – це він сам. Імовірніше, він просто подумає, що це порнографічна книга.
Говорячи про слова й мови, Ду Дзе виявив, що в нього немає з ними жодних проблем. Він може розуміти мови, якими розмовляють інші, навіть якщо ніколи не чув їх раніше, наче поруч із ним був невидимий перекладач, який навчив його розмовляти.
Головного героя зацікавив дивний текст, тож Ду Дзе глибокодумно промовив:
— Це стародавня мова... Поверни мені книгу.
Почувши ці слова, Сьов подивився на книгу, нахиливши голову, ніби про щось замислився. Ду Дзе з готовністю прийняв виклик і приготувався відповідати на його запитання. Про всяк випадок він також перевірив свій слуховий апарат, щоб побачити заряд батареї, побоюючись, що цей товариш у важливий момент оголосить страйк.
Прекрасно, цього разу батареї повний заряд: вистачить надовго, щоб вони могли поговорити.
Слуховий апарат: Ха-ха.
На очах у Ду Дзе Сьов відпустив його товариша й озирнувся, відкривши рот, ніби хотів щось сказати. Ду Дзе тільки-но подумав «Давай!», як почув слова демона:
— У мене встав, допоможи мені.
...Перепрошую, у нас не вистачає заряду! ©навушники
Ду Дзе одразу ж почав у голові лаятися: «Твою ж наліво!!!». Він не міг дивитися прямо на злі, демонічні риси обличчя Сьова. Сидячи перед членом головного героя, він мріяв поговорити з ним про свої три світогляди (життєву філософію).
Авторе! Тобі слід подбати про своє ведмежатко (неслухняну дитину)! Хоча форма демона впливає на характер головного героя, як він може впасти так низько, що не може відрізнити чоловіка від жінки?!
В оригіналі Є Джи Цьов описував расу демонів так: «це раса, яка дуже чесна щодо власних бажань». Більшість читачів дуже тепло зустріли слова автора, адже в центрі уваги цього висловлювання – чесність з власними БАЖАННЯМИ... Кожен зрозумів, що мається на увазі. Так у «Змішаній крові» було дуже багато постільних сцен головного героя в образі демона, і він наважувався експериментувати. Але це не означає, що треба спати як із чоловіками, так і з жінками. Це неправильно!
Ду Дзе обійняв свої хиткі три погляди, й обережно запитав:
— Допомогти?..
Сьов нічого не сказав, натомість він просто взяв ліву руку Ду Дзе, притиснувши її до нижньої частини свого тіла. Поклавши руку на штани Сьова, Ду Дзе виявив, що демонічна форма головного героя справді несподівано чесна – він дуже збуджений. Але згідно з цією тенденцією, головний герой мав би просто хотіти кінчити.
У книгах YY існує дивне явище: головний герой, незайманий чи ні, хоче повною мірою попрактикувати свої сексуальні навички з жінкою. Ще не було жодного роману в стилі YY, в якому головний герой вирішував би свою проблему власноруч. Сьов збудився, прочитавши гардкорне доджінші, і через його демонічний темперамент, він не хотів придушувати власні бажання. Він не в змозі вирішити свою проблему самостійно, а сестрички поруч немає, тому чоловік хоче, щоб Ду Дзе допоміг?
Оригінальний головний герой не був знайомий з ідеєю просити інших людей про допомогу, як доджінші може зробити його ґеєм? Ставлення цього переможця життя викликало заздрість і миле збентеження в одного невдахи 囧.
— Хочеш, щоб я... допоміг тобі кінчити?
Демон перед ним кивнув. У нього взагалі не було психологічного бар'єру, але у читача він є! Він ніколи не допомагав іншим мастурбувати! Один дурень тактовно спробував знайти слова, щоб відмовити демона:
— Я ж чоловік…
Головний герою, будь ласка, наберися терпіння! До тебе скоро вишикується багато сестер, які щиро бажатимуть потрапити до твого гарему!
— Тобі це не подобається?
Сьов здивовано глянув на доджінші. Ду Дзе раптом відчув роздратування. На щастя, Сьов не впізнав себе в головному героєві книги, але його неправильно зрозуміли як людину з дивними смаками... Ду Дзе мовчки подивився на доджінші. «Йo-o-o-o-o ~» Раптово відчувши смуток, він пригнічено подумав: «Чому я не викинув це лихо раніше! Треба було його викинути!!!»
У той час як Ду Дзе все ще думав, як пояснити свій зв'язок із цією демонічною книгою, він почув слова Сьова:
— Зважаючи на наші попередні стосунки це ніщо.
Його голос звучав м'яко й дуже магнетично, з ледь помітною спокусою.
Їхні стосунки? Дещо збентежено подумав Ду Дзе. Через свій соціальний бар'єр він практично не ладнав з іншими людьми. Але кажуть, що начебто така допомога нормальна серед чоловіків. Тож його включили до числа братів головного героя? Дурнуватий читач зрадів й одразу ж прийняв свою роль. Допомагати братам мастурбувати нормально, чи не так?
Головний герой прошепотів наполегливо, не приховуючи свого наміру, голосом, від якого люди не могли відмовитись:
— Поквапся.
Ду Дзе був у заціпенінні, а коли прийшов до тями, то вже вхопився за член рукою. Хоча спочатку він відчував себе незручно, вага й розмір цієї штуки одразу ж привернули увагу Ду Дзе, знову спрямувавши його думки в дивне русло. Чоловіче, хто може встояти перед порівнянням? Дурний читач може ще раз переконатися в силі головного героя. Це саме та зброя восьми рас, яку використовували, щоб підкорити сестер за одну ніч! Хоча Є Джи Цьов в основному не описував процес діяльності цього жеребця детально, але наступного дня у нього завжди був вираз «все ще незадоволений», у той час, коли його партнерки вже спали.
У цьому полягає різниця між невдахою й переможцем життя.
Ду Дзе – правша, тому йому було незручно користуватися лівою рукою. Коли він збирався перейти на праву руку, головний герой зупинив його. Сьов, дивлячись на Ду Дзе, заговорив своїм низьким і м'яким голосом, сповненим бажання:
— Використовуй ліву руку.
Ду Дзе був розгублений, але не став сперечатися з Сьовом про це. Він почав рухати рукою. Штани Сьова пошиті з дуже м'якої і водночас досить вільної тканини, тому його рука час від часу зісковзувала з них. Після кількох потирань демон нетерпляче затягнув ліву руку Ду Дзе до себе в штани. Через це відстань між ними стала набагато ближчою. Ду Дзе опинився в півколі рук Сьова. Раптом він відчув, як йому в руку поклали дуже гарячий предмет. Він був такий гарячий, що майже рефлекторно відступив, але цю дію передбачив Сьов. Демон накрив руку Ду Дзе своєю, а другу руку поклав на його потилицю, повільно погладжуючи її, примруживши фіолетові очі, сповнені бажання:
— Продовжуй…
Оскільки все вже зайшло так далеко, Ду Дзе вирішив просто зробити це. Спочатку він погладив гарячий предмет від кореня до кінця, а потім, охопивши його п'ятьма пальцями, повільно почав рухатися його знову й знову, повторюючи одну й ту ж дію. Здавалося, Сьов був задоволений послугами Ду Дзе. Ду Дзе відчував, як річ у його руці ставала все більшою й більшою, все гарячішою й гарячішою. Він відчув, як його плече опускається, через те, що Сьов сперся на нього. М'яке чорне волосся демона спадало вниз, наче шовк на шкірі Ду Дзе. Щось торкнулося вуха читача. Це був ніс Сьова, який супроводжувався його гарячим диханням, що пестило вухо іншого.
Ду Дзе незручно поворухнувся, щоб уникнути цього. Через проблеми зі слухом він дуже боявся, коли щось наближалося до його вуха. Це призвело до того, що його вухо стало дуже чутливим. Він прискорив рух рукою, прагнучи якнайшвидше вибратися з цієї двозначної ситуації. Але скільки б він не рухався, те, що було в його руках, ставало все твердішим і твердішим, а ознак кінця не було.
Що ж, я покажу йому вбивчий прийом.
Долоня Ду Дзе перемістилася до верхівки члена. Тримаючи член у долоні, він натиснув великим пальцем на кінчик, повільно розтираючи його. Дихання Сьова раптом стало хаотичним. Перш ніж Ду Дзе встиг зреагувати, почувся рвучкий звук, і небо миттєво потемніло. Пара величезних кажанячих крил накрила їх обох, блокуючи більшу частину світла.
Ду Дзе був приголомшений, побачивши крила над головою. Раптом він відчув поколювання на плечі – його вкусили. У темряві демон поклав голову на плече Ду Дзе, його гаряче дихання пестило його вухо. Хрипким голосом він скомандував:
— Продовжуй.
Головний герою, це не витривалість, це хвороба, ах!!!
Коли руку Ду Дзе нарешті звільнили, він не відчував своїх пальців. Один наївний симпатичний хлопець занепокоєно дивився на свою ліву руку. І хоча він уже витер її, той факт, що йому довелося скористатися нею, щоб допомогти головному герою кінчити, все одно залишив сильний слід у свідомості Ду Дзе. Він невидющим поглядом дивився на Сьова, на обличчі якого все ще був явний незадоволений вираз. У цей час у Ду Дзе з’явилося відчуття, що він може зрозуміти настрій гарему головного героя: Справа не в тому, що наша бойова сила занадто слабка, а в тому, що ворог – занадто сильний!
Помітивши погляд Ду Дзе, демон був готовий знову накоїти лиха, раптом запропонувавши:
— Ще разок?
***
У той момент, коли війна зайшла в глухий кут, статуя бога Баеля раптом тріснула!
Усе почалося з маленької тріщини, яка поступово поширилася. Зрештою, тріщина, схожа на павутину, вкрила всю статую. На очах у всіх гігантська статуя розбилася на друзки, залишивши яскраво-червону рідину, що плавала в повітрі.
Лорд міста Баель утупився в рідину:
— Це була правда!
Згідно з легендою, 72 міста були створені 72 богами; і в кожному місті була статуя відповідного бога, з поміщеною у собі краплею крові. Але досі нікому не вдавалося зруйнувати ці статуї, тож ця легенда не підтвердилась.
У цей момент червона кров попливла в повітрі, немов кажучи людям, що це була не легенда, а правда.
Але чому статуя Баеля раптом тріснула?..
Усі демони жадібно дивилися на червону рідину. Це кров бога! Кров могутнього бога Баеля!
У демонів виникла спокуса вхопити кров легендарного бога. Першим простягнув руку лорд. Але коли він майже торкнувся червоної рідини, крапля крові пролетіла між його пальцями, і влетіла прямо між брів лиходія, який намагався запанувати на зворотному боці континенту!
Сьов, відчувши біль у лобі, нахилився. Дивне, болісне відчуття знову заповнило все його тіло. Він подивився на свою руку. Його чорні нігті вже не схожі на людські. Верх голови й спина почали сильно боліти й пекти – щось виходило з цих місць.
Демони здивовано витріщилися на Сьова. Блакитноокої людини більше не було, натомість вона перетворилася на... демона? Це був дуже гарний демон, із великими кажанячими крилами, що широко розкинулися за спиною, його чорне волосся розвіювалося на вітру, з вигнутими рогами й парою фіолетових очей.
Сьов подивився на зміни в своєму тілі. Він облизав палець, щасливо сміючись.
Звичайно, він був монстром.
– уривок зі «Змішаної крові»
***
Автору є що сказати:
«Читач утомився від боротьби*»
*烦语 – коли людина настільки роздратована кимось, що замикається в собі й більше не розмовляє та не реагує.
Доджінші: йo-o-o-o-o~
Автор: йo-o-o-o-o~
Головний герой: Йо.
Читач: ... Так дратує (╯‵□′)╯︵┻━┻!!!*
*神烦 (бог неспокою) = Дух не в порядку, відчуває себе дуже стурбованим
Відгуки
Хаха бідний читач😅 ну і намучиться він з тим ' вічно незадоволеним'
На такі пікантні події в цьому розділі я й не сподівалась. (Бідний читач). Щиро дякую за переклад)