Плем'я Юмінь з гори Дзьовхва?!
Щойно він сказав це, всі троє були збентежені.
Юньмін з гори Дзьовхва були напівбезсмертними, в їхніх жилах текла чиста безсмертна кров. Навіть якщо потік часу розбавив її, Юмінь все одно залишалися найзагадковішим племенем у світі, найближчим до богів.
- Юмінь ексцентричні й емоціцні, - пробурмотів Мужон Чуї, - вони давно ховаються в краї Квітучого Персика й нечасто показуються у зовнішньому світі, - сказавши це, він критично подивився на Жонжон. - Але ти, здається, не відповідаєш жодному з цих критеріїв.
Обличчя Жонжон раптом почервоніло. Вона сказала:
- Коли я, коли я була ще… дуже маленькою, мене привезли… привезли сюди… так, мене виростили не Юмінь. Тож я… я не така, як інші Юмінь…
- Хто привів Вас сюди? - запитав Дзян Єсюе. - Це була Вуянь?
Почувши ім’я хазяйки Острова Кажанів, Жонжон різко здригнулася і похитнулась. Спочатку вона з жахом потрясла головою, потім зрозуміла, що зараз вона в безпеці, і швидко кивнула.
Дзян Єсюе повернувся до Ґу Мана.
- Здається, вона дуже налякана.
Ґу Ман погладив Жонжон по голові, заспокоюючи.
- Піди посидь біля вогнища й трохи відпочинь. Я їм розкажу.
Жонжон слухняно зробила як їй було сказано.
Що поробиш, деякі чоловіки від природи подобалися протилежній статі. Завдяки втішним словам Ґу Мана людина ставала м’якою, як шовк. Якби те саме сказав Мо Сі, дівчина, ймовірно, відчула б, що він їй погрожує і якщо вона не послухається її просто поховають живцем.
Спостерігаючи, як Жонжон підійшла до багаття, Дзян Єсюе запитав Ґу Мана:
- Подати їй трохи закусок і чаю?
Жонжон сіла біля вогнища, потягнулась до вогню, вихопила повну жменю полум’я, наче це був кавун, і, опустивши голову, стала його їсти.
Дзян Єсюе:
- …
Мо Сі деякий час мовчав, а потім сказав Ґу Ману:
- Менш ніж за чотири години ти не тільки знайшов потрібну особу, але й зробив так, що вона тобі довіряє.
Ґу Ман самовдоволено посміхнувся й схилив голову.
— Хіба я не молодець?
— Як ти це зробив?
Ґу Ман торкнувся свого підборіддя й сказав:
- Можливо, це через те, що я виглядаю таким доброзичливим і привітним, що дає можливості маневрувати? Сіхе-дзюню, хіба я не задобрював так само і тебе в минулому? Айя, у цьому світі чим більше людина посміхається, тим легше їй мати справу з іншими. Однак, Сіхе-Дзюню, ти не такий. Хоч яка ти красуня, ти завжди кричиш про побої та вбивства, ти сповнений ворожості. Що там чотири години, навіть якщо я дам тобі два дні і дві ночі, ти не зможеш знайти нікого, хто прийшов би з тобою.
- …
Він кліпнув на Мо Сі своїми ніжно-блакитними очима - вони були лагідні, як небо після дощу, але сповнені провокації.
- Тобі треба змінитися. Тобі вже 30 років - чому ти досі не маєш дружини?
Ці слова, звичайно, зачіпляли хворе місце Мо Сі. Ґу Ман подумав, що той скипить від люті і одразу візьметься його лаяти - і в очах Мо Сі справді вибухнув гнів.
Ґу Ман ледь помітно посміхнувся і чекав, поки він спалахне.
Але Мо Сі тільки упнувся в нього поглядом. Цей високий чоловік витріщився на нього і виглядав так, наче його скривдили, його очі почервоніли. А тоді він мовчки відвернув обличчя й закусив губу, стримуючись від того, щоб щось сказати.
Дзян Єсюе та Мужон Чуї не помітили емоцій в очах Мо Сі, проте навіть ідіот міг відчути натягнутість між цими двома.
В цій незручній обстановці Дзян Єсюе тепло сказав:
- Ґу-сьон, чому ти так говориш до Сіхе-Дзюня? Глибоке і довге кохання – це рідкість. Він досі не одружився тільки через певні труднощі.
- ...Га? – Обличчя Ґу Мана трохи змінилося, але на ньому все ще була посмішка. Він ніжно запитав: - Дзян-сьон, що ти маєш на увазі? Які труднощі?
Дзян Єсюе не відчув холоду під його солодкістю і прямо сказав:
- Принцеса Мендзе хворіє протягом тривалого часу. Вона багато років лікувалася, але її стан все ще не задовільний для заміжжя. Сіхе-Дзюнь чекав на неї через свої глибокі почуття, тому те, що ти сказав – не правда, — він зробив павзу і зітхнув, — що він сповнений ворожості і нікому не подобається.
- …
Холод в очах Ґу Мана повільно зник, на зміну пильності прийшло розслаблення. Потім він посміхнувся і багатозначно подивився на Мо Сі.
- О, зрозуміло.
Він подивився на високу постать Мо Сі іншим поглядом - так, ніби ніколи раніше з ним не спав, так, ніби оцінював його. Він оглянув фігуру чоловіка, високе перенісся, широкі пальці, прямі та довгі ноги.
Це було занадто.
Звичайно, Ґу Ман був тим, хто знав Мо Сі найкраще. Він знав, як рухається його адамове яблуко, коли він глибоко закоханий, як він затримує дихання, коли схвильований, та водночас не може стриматись, притискаючи людину своїм тілом, яка міцна його талія, як глибоко він міг проникати, віддаючись своїм почуттям, які пози любив і як довго це могло тривати.
Але Ґу Ман усміхнувся так, наче ніколи раніше не торкався його.
- Якщо поглянути на фігуру Сіхе-Дзюня – він справді може позбавити принцесу Мендзе життя.
- …
Обличчя Мо Сі спалахнуло. Після миті мовчання він нарешті не витримав, розвернувся і відійшов.
Дзян Єсюе подивився на спину Мо Сі, що стояв біля входу в печеру, нахмурився й зітхнув:
- Ґу Мане, чому після того, як прокинувся, ти весь час хочеш збентежити його й змусити почуватися незручно?...
Ґу Ман схрестив руки на грудях і мимоволі посміхнувся:
- Це моя звичка. Я любив дражнити його раніше, але тоді він міг це витримати. Зараз, на жаль, не може. Що більше живе, то стає більш обмеженим. Дзян-сьон, як гадаєш, він стає дедалі більш гордим через те, що з роками красивішає?
Дзян Єсюе безсило похитав головою. Тільки він збирався щось відповісти, як почув Мужон Чуї, що нетерпляче сказав:
- Чи не можеш ти спочатку врятувати хлопця, а потім теревенити?
- Я б залюбки, але це не так легко, - зітхнув Ґу Ман. – Щоб його врятувати нам доведеться дочекатися, поки Жонжон відновить сили і перевірить його пульс - тоді знатимемо, як лікувати.
Говорячи, він обернувся і поглянув на дівчину, яка все ще сиділа навпочіпки біля вогнища, поїдаючи полум’я, і підсумував:
- Жонжон все ще слабка і нічого не може зробити. Краще дати їй спочатку відпочити.
- …
Хоча Мо Сі відійшов в сторону, печера була не дуже великою і він не міг не чути слів Ґу Мана.
Ось чому Ґу Ман в минулому був таким популярним серед дівчат - він завжди інстинктивно, щиро і лагідно зважав на проблеми інших.
Навіть якщо це…
Мо Сі глянув на Жонжон і продовжив думку: потворна пташка-демон, в якої ще навіть пір’я не повністю виросло.
З іншого боку, Мужон Чуї побачив, що Жонжон справді дуже слабка, тож він перестав наполягати й запитав:
- Та Ву… як там її? Яка їй користь ловити пернатих?
- Ти про Вуянь? – спитав Ґу Ман. - Вуянь спіймала її, щоб вдосконалюватися і стати безсмертною.
- Вдосконалюватись…
- Так. Пам’ятаєте, що сказав Шань Ґао перед тим, як викликати Дзеркало Часу? Хоч він говорив небагато, та в його словах було чимало дивного. Він сказав, що Острів Метеликів Мрії багатий духовною енергією, а демони на острові поступово вдосконалювались і відмовились від поїдання людей. Королева кажанів хоче досягти Дао та вознестись. За ці роки вона рідко вбивала, їй не потрібно було полювати на людей.
- І що не так? – поцікавився Дзян Єсюе.
- Це надто неправильно, - сказав Ґу Ман. – В Чонхва не знаються на демонічному шляху і мало що розуміють з того, що пов’язано з демонами та злими духами. Але в країні Ляо...
Він на мить замовк - мабуть, не хотів ранити серце Дзян Єсюе. Тому при згадці країни Ляо його голос дещо знизився і він швидко змінив тему:
- Коли я був там, я бачив багато сувоїв.
Духовна енергія у світі поділяється на два типи, Їнь і Ян. Ми вдосконалюємося, поглинаючи енергію Ян і йдемо шляхом безсмертних і богів. Демони ж поглинають енергію Їнь і йдуть шляхом демонів і привидів, - пояснив Ґу Ман. - Іншими словами, тіло Вуянь, як демониці, може природним чином адаптуватися до енергії Їнь, а зменшення кількості вбивств може лише зменшити її енергію Їнь, але це не може допомогти їй отримати чисту сутність Ян, необхідну для вдосконалення та становлення безсмертною.
Дзян Єсюе задумався і сказав:
- То якщо демон хоче вдосконалюватися і стати безсмертним, це, по суті, протирічить його природі?
- По суті так і є, - сказав Ґу Ман. - Демонів, які вдосконалюються шляхом безсмертних, можна порівняти з людьми, що впадають у зло - це шлях, який суперечить природному порядку.
Почувши це, Мо Сі не зміг не повернути голову й мовчки глянути на профіль Ґу Мана.
Він подумав, що Ґу Ман також був людиною, яка впала в зло, завдяки чому навіть зі зламаним духовним ядром він все одно міг використовувати демонічну енергію і викликати демонічну зброю. Однак за це йому довелося заплатити втратою двох душ і перетворенням свого тіла...
Однак Ґу Ман, здавалося, був не проти поговорити на цю тему і продовжив:
- Повертаючись до теми: Ву Янь — королева Вогняних кажанів. Вони — потомки Юмінь та монстрів-кажанів. Хоча в їхніх тілах все ще є безсмертна Ці, вона не чиста, більша частина — це, все ж, Ці звіра. Якщо вона не вдосконалюватиметься належним чином, вона не зможе стати безсмертною, натомість втрачатиме багато енергії та швидше старітиме.
І тут Ґу Ман запитав:
- Тоді дозвольте вас спитати: якби ви були Вуянь, чого б ви наразі хотіли?
- Знайти спосіб зменшити втрату енергії? – сказав Дзян Єсюе.
- Правильно, — сказав Ґу Ман і глянув на Жонжон, що стояла біля вогнища. - Найкращий для Вуянь спосіб зменшити витрату енергії — збільшити безсмертну енергію Юмінь у своєму тілі. Ось чому вона ризикнула відправитись на батьківщину пташиного плем‘я та зловити когось з його представників.
Жонжон все ще тримала в руках вогонь і їла. Час від часу вона простягала свої маленькі кігтики, щоб вогонь горів яскравіше, а тоді вихоплювала жменю червонувато-золотого і підносила до рота.
До її гарного обличчя вже трохи повернувся колір, але вона все ще виглядала дуже слабкою і нервовою. Мужон Чуї, майстер вдосконалення зброї, уважно оглянув її з ніг до голови, і трохи насупився:
- Що в неї на шиї?
Ґу Ман зітхнув.
- Це сліди кровотечі.
- Кровотечі? – очі Дзян Єсюе округлилися.
- Так, - кивнув Ґу Ман. - Вуянь зараз - розбитий горщик. Вона має регулярно приймати еліксир з крові пернатих – крові Жонжон - щоб відновити свою енергію. Я знайшов її в алхімічній кімнаті Вуянь.
Дзян Єсюе нахмурився:
- З таким важливим вмістом алхімічна кімната Вуянь повинна мати неабиякий захист. Як ти здогадався піти саме туди, як зміг пробратись без підказок?
- Хто сказав, що в мене не було підказок? – посміхнувшись, відказав Ґу Ман. - Людина, яка підказала мені піти по ліки в алхімічну кімнату королеви кажанів, насправді тут.
- Хто це? – здивувався Дзян Єсюе.
- Пан Мужон, - відповів Ґу Ман.
- ...
Мужон Чуї підвів очі й холодно подивився на Ґу Мана.
- Що ти маєш на увазі?
Його очі фенікса спалахували блискавками, навіть не виявляючи злості.
- Ти хочеш сказати, що я в змові з цими недоптахами?
- Ні-ні-ні. Ти такий хороший, як таке може бути? - Ґу Ман помахав рукою і сказав: - Я маю на увазі…
Він з певним занепокоєнням подивився на Дзяна Єсюе, потім обернувся до Мо Сі, а тоді незграбно торкнувся носа і сказав Мужону Чуї:
- Це сталося того дня, коли я побачив, як ти купався в озері персикового цвіту…
Авторці є що сказати:
Зустріч найнеуспішніших бойфрендів.
Овочева булочка їсть овочі: спеціальний гість цього театру, найнеуспішніший бойфренд з попередньої постановки, безробітний бродяга та пацієнт середнього віку, Наступаючий на безсмертних, Тасянь-дзюнь
Тасянь-дзюнь: Якщо вам є що сказати, швидко запитуйте. Цей Високоповажний дуже зайнятий. Цей Високоповажний виходить лише раз на три дні. Поспішайте задати свої питання, у Цього Високоповажного ще є справи!
Овочева булочка: Імператоре, імператоре, я чула, що ви створили багато неприємностей у попередньому спектаклі, розлютили усіх та отримали звання найнеуспішнішого бойфренда, але все одно вистояли до кінця і навіть певним чином змогли залишитися. Тож ми хочемо взяти у вас інтерв’ю. Поділитесь вашим досвідом?
Тасянь-дзюнь: Нічого особливого, все через те, що я красивий.
Мо Сі: ...
Тасянь-дзюнь: Це той молодший, якого я маю скерувати, правильно? Молодий чоловіче, у тебе гарне обличчя і гарна фігура, тонка талія і довгі ноги. Для такого, як ти, це буде легко. Просто лягай в ліжко і загравай з чоловіком. Розумієте, головна причина складнощів в нашій команді - той виродок Чу Ваньнін. Він не вміє загравати, він марний. Він не витримує після пари разів. У нього слабкий організм і він може легко захворіти, а кожного разу, коли він хворіє, цей Високоповажний змушений ним опікуватись. Крім того, він не може мати дітей. Цей Високоповажний мав його без упину вісім років! Гадаєте, так належить наложниці? Мовчіть, вам не треба відповідати! Цей Високоповажний відповість сам: це нечувано!
Овочева булочка: Імператоре... Ні, ні, ні. Я хочу сказати, що він, він зверху...
Тасянь-дзюнь:??? (Знову оцінююче дивиться на Сі-мей) Зверху? … Чи може красуня-айсберг бути зверху?
Мо Сі: Жаба на дні колодязя*.
*Китайська ідіома, метафора про людей з обмеженим світоглядом і вузькими поглядами
Тасянь-дзюнь:?? Що ти маєш на увазі?
Мо Сі: …
Овочева булочка: (Бачачи, що ситуація погана) Е-е... забудьте про це. Оскільки наш графік для цього епізоду досить насичений, ми ще маємо додати рекламне відеододати рекламу для Вулін Хонґван* і повернутися до Наньпіну пофармити, тому маємо наразі закінчувати сьогоднішнє інтерв’ю!! Імператоре! Як переможець в номінації «найнеуспішніший бойфренд», будь ласка, дайте нашій принцесі Сісі останню пораду щодо кохання!!
*Вулін Хонґван (Wuling Hongguang) – китайський автомобіль, що з 2010 р. Виробляє компанія SAIC-GM-Wuling в Льовджов, Ґвансі.
Тасянь-дзюнь: О, звичайно (зловісне і божевільне обличчя). Брате, слухай уважно. Секрет успіху полягає в тому, що те, що можна вирішити алебардою не вирішують ротом. Вулін Хонґван - ти цього вартий.
Мо Сі: … Досить!! Заберіть цього безграмотного пройдисвіта геть зі студії!!! Заклейте йому рота! Йому заборонено повертатися!!!
Далі
Розділ 97 - Легенда про Королеву кажанів
Мо Сі різко повернув своє гарне точене обличчя і допитливо подивився на них двох. Ніжні мигдалеподібні очі Дзяна Єсюе округлилися від подиву: - … - … Обличчя Мужона Чуї було похмурим. Він видавив крізь зуби кілька слів: - Ти бачив, як я вдосконалювався. - Якщо наполягаєш, що це було вдосконалення, нехай так і буде. У будь-якому випадку, ти маєш пам’ятати ту ситуацію. Ти хотів, щоб я допоміг приховати твою хворобу від клану Юе, та молодий пан Сяо Юе вже знав про неї. - … - Він хотів знайти для тебе ліки і допомогти вирішити проблему. Однак, оскільки ти постійно намагався приховати це від нього, він знав лише загальну картину, без будь-яких деталей, тому міг лише самостійно шукати всі можливі книги по цілительству. Мужон Чуї запитав: - Звідки ти так багато знаєш про нього? Цього разу, перш ніж Ґу Ман встиг відповісти, Дзян Єсюе зітхнув: - Не секрет, що Ченьціна цікавлять книги по цілительству. Якщо ти хоч трохи про нього дбаєш, то мав про це знати. - … Мужон Чуї, здавалося, був дуже незадоволений словами Дзян Єсюе і небезпечно звузив очі. Ґу Ман зітхнув: - Так, хоча пан Мужон навмисно уникав говорити про свою хворобу, молодий пан Сяо Юе так піклується про нього, що мав помітити це. Мужон Чуї якусь мить мовчав, а тоді відвернувся: - Він просто дитина. Чому я маю дозволяти йому втручатися? - Це правда, - сказав Ґу Ман. - Але навіть сліпий може побачити повагу молодого пана Сяо Юе до Мужон-сьона. Для нього фактично неможливо не перейматися цим і хоча він мало тямить в цілительстві, та все одно хоче знайти панацею, що допомогла б полегшити твій біль. Після павзи він продовжив: - Тож, щодо панацеї. В Дев’яти провінціях існує безліч чуток про трави, що можуть вилікувати будь-які хвороби, як, наприклад, плід божественного дерева імператора Яня, сльози імператорської наложниці Сян і корінь вайди, поливаний росою. - … - Однак усе це надто скидається на легенди. Серед багатьох чуток єдиною, яку можна простежити за останні кілька сотень років, є еліксир духу крові на острові Метеликів Мрії. Мужон Чуї сказав: - Що за еліксир духу крові? Чому я ніколи про нього не чув? - Оскільки це не законні ліки, мало хто в Чонхва знає про них. Однак, якщо переглянути стародавні книги країни Ляо, такі як «Сто божественних і диявольських трав», що Сіхе-Дзюнь позичив Академії Вдосконалення кілька днів тому, то можна знайти деякі записи. Почувши це, Мужон Чуї раптом сказав: - Зачекай-но. - Що? Мужон Чуї звузив очі. - Здається, ти багато знаєш про країну Ляо. Ґу Ман трохи змінився в обличчі. Мужон Чуї втупився в нього таким поглядом, наче дивився на здобич. - Але ти щойно сказав, що не пам’ятаєш нічого з восьми років зради. - … Коли він сказав це, і Дзян Єсюе, який не звернув на це уваги, і Мо Сі, чиє серце було в безладі – обидва раптом усвідомили цю очевидну річ. Так, Ґу Ман чітко сказав, що нічого не пам’ятає про Королівство Ляо. Чому він щойно згадав стародавні записи та магію цієї країни? Цей зрадник… Як і варто було очікувати, він досі щось від них приховував! Спочатку спокійна атмосфера раптом стала напруженою. Сильний тиск у повітрі нагадував шовкову струну, що міцно стягувала тіло. - Чому ти збрехав? - Очі Мужона Чуї були люті, як у гепарда, тонкі губи виплюнули слово, сповнене вбивчого наміру: – Говори. Цього разу навіть Жонжон відчула, що щось не так. Її рука, що тримала вогонь, нерішуче зупинилася в повітрі, ніби дівчина вагалася: продовжувати їй їсти, чи ні. Що до Ґу Мана, то він подивився на насуплене обличчя Дзян Єсюе, вороже Мужона Чуї й нарешті зупинився на обличчі Мо Сі. Чоловік, що стояв біля входу в печеру зі схрещеними руками, не виявляв особливих емоцій. Він лише мовчки дивився на нього, чекаючи відповіді. Ґу Ман мить помовчав, а тоді сказав: - Тому що я не хочу, щоб мене тягнули на випробовування темної магії. Говорячи, він відвів погляд. Його вії злегка тремтіли, приховуючи емоції очей. Ґу Ман сказав: - Якщо б ви знали, що я пам’ятаю багато речей, пов’язаних із демонічними практиками країни Ляо, ви змогли б так само легко пообіцяти мені зберігати це в секреті? Мужон Чуї: - … - Але я не брехав вам. З восьми років у Королівстві Ляо я пам’ятаю лише деякі фрагменти. Це правда, - Ґу Ман зробив павзу. — Якщо ви мені не вірите, я можу заприсягтись. Він підняв руку та серйозно промовив: - Якщо я, Ґу Ман, скажу щось неправдиве, то провести мені решту свого життя на самоті. Най мені відмовлятимуть дівчата, якщо фліртуватиму з ними, най людина, яка мені подобається, одружиться і буде щаслива з кимось іншим… Можливо, Мо Сі це привиділося, але коли Ґу Ман сказав це, вираз його обличчя став трохи ніжнішим. Здавалося, що він не клявся, а радше сумно й лагідно щось благословляв. - Або смерть мені, - зрештою лагідність зникла, як і смуток. Коли Ґу Ман підвів очі, в них була лише посмішка. – Ну то як? Тепер ви мені вірите? Дзян Єсюе зітхнув і безпорадно похитав головою. Мужон Чуї, здавалося, зовсім йому не вірив, але слухати нісенітниці Ґу Мана більше не хотів. А Мо Сі розумів як ніхто, що Ґу Ман приховує правду. Однак, з характером Ґу Мана, якщо він не хоче чогось говорити, то навіть ніж не зможе вирвати правду з його рота. Побачивши, що вони нічого не відповідають, Ґу Ман розвів руками. - То три красуні готові слухати мою розповідь про записи старовинних книг країни Ляо? Мужон Чуї трохи помовчав і сказав: - Я хотів би почути подробиці. - Добре. Якщо у вас є гроші, будь ласка, підтримайте мене, якщо немає – все одно підтримайте. Цей оповідач збирається розповісти історію! - … - Отже, - Ґу Ман відкашлявся і продовжив: - Кажуть, що сто років тому в Королівстві Ляо був маленький заклинач, чия мати була хвора на страшну хворобу. Маленький заклинач шукав допомоги цілителів скрізь, але ніхто не міг зарадити. Одного разу він почув, що в морі є казковий острів, який переносить на своєму панцирі Сюаньву*. На острові цілий рік була весна, і там жив один безсмертний. Тож заклинач мав останній проблиск надії і повіз свою матір на лодці у пошуках легендарного острову. *Сюаньву – чорна черепаха — один із чотирьох символів китайських сузір’їв, що символізує північ і зимовий сезон. Зазвичай вона зображується у вигляді черепахи, сплетеної зі змією. Любителі китаєроманів вже могли зустрічати таке створіння раніше – наприклад, в модао;) - Погода була мінливою. Одного разу вночі на морі стався шторм. Їхній човен був позбавлений духовної енергії і дрейфував по морю три дні та три ночі. Щоб уберегти човен, маленький заклинач витратив майже всю свою духовну силу і знепритомнів від виснаження. Коли він прокинувся, то опинився на острові серед сотень кажанів-демонів. - То був цей острів… - пробурмотів Дзян Єсюе. - Так, - сказав Ґу Ман. - Згідно із записами країни Ляо, маленький заклинач прибув на острів демонів. Він думав, що все було скінчено, але неочікувано демони острова не з’їли його. Натомість вони відвели його до королеви Острова Кажанів. - Вуянь? - Скоріш за все. - А потім? - Потім? Є кілька варіацій подальших подій. У деяких книгах сказано, що Вуянь була незрівнянною красунею з добрим серцем. Вона дала матері маленького заклинача еліксир духу крові. Прийнявши його, вмираюча стара жінка одужала менш ніж за одну паличку пахощів. Крім того, сила цих ліків її омолодила. Щиро подякувавши Вуянь, мати з сином щасливі повернулися додому. Дзян Єсюе кивнув, почувши це, і запитав: - Які інші варіанти історії? - Всі інші трохи збочені. Я розповім той, що полегше. Ходили чутки, що Вуянь була зморшкуватою старою жінкою, яка ніколи в житті не бачила чоловіка. Тож вона уклала угоду з маленьким заклиначем. У неї справді був еліксир духу крові, виготовлений зі свіжої крові. З його допомогою можна було вилікувати хворобу матері, але в обмін на це заклинач мав залишитися на острові та бути її хлопчиком-іграшкою, лежати та дозволяти їй грати з ним. Мужон Чуї: - …… Дзян Єсюе: - …… - Так, трохи гидко, - сказав Ґу Ман. - Словом, якою б не була правда, в королівстві Ляо є багато записів про еліксир духу крові Острова Кажанів. Дзян Єсюе вражено промовив: - То Ченьцін прийшов сюди за цим еліксиром? - Ймовірно, - сказав Ґу Ман. - Я чув, що за кілька днів до від’їзду Сяо Юе на Острів Метеликів Мрії він позичив книгу про лікарські трави країни Ляо. Тому я подумав, що мені слід піти в алхімічну кімнату Вуянь - можливо, я зможу знайти там якісь підказки, - він подивився на Жонжон. – І знайшов. Мужон Чуї сказав: - То еліксир духу крові було виготовлено з крові цієї дівчини Жон? - Так, - кивнув Ґу Ман. - Як жалюгідно, - зітхнув Дзян Єсюе. - Так, ця королева кажанів досить злісна. В легенді про маленького заклинача, що просить ліки, я більше схиляюся до другої версії. Королева кажанів не з тих, хто дасть ліки та відпустить людей після кількох слів вдячності. Я думаю, Вуянь обов’язково попросить заплатити відповідну ціну. - Чому ти не запитаєш правди у неї? - Мужон Чуї трохи підняв підборіддя, вказуючи на Жонжон. Жонжон трохи прислуховувалась, але коли побачила, що всі дивляться на неї, то негайно опустила голову і продовжила їсти вогонь. - Звичайно, я запитував, але Жонжон роками була замкнена в алхімічній кімнаті як основа для ліків і мало знає про зовнішній світ. Тому я нічого від неї не дізнався. Але більшість моїх припущень правдиві. - Тоді які ти ще маєш припущення? – холодно спитав Мужон Чуї. - Чому б тобі не сказати все відразу? Ґу Ман сплеснув руками й засміявся: - Так, маю ще. Я думаю, що причина, з якої Вуянь тримала маленького заклинача як хлопчика-іграшку, ймовірно, не в тому, що вона безвилазно жила на острові і ніколи не бачила чоловіків, а в тому, що одного разу вона побачила певного чоловіка і не могла його забути. - Чому ти так говориш? – Мужон Чуї трохи наступив свої брови-мечі. Ґу Ман подивився на Юе Ченьціна, що страждав від сильного жару, і сказав два слова: - Отрута Ґу. Отрута ґу, що в Юе Ченьціні, може поступово змінювати голос, зовнішність, навіть пам’ять і характер людини. Якщо Вуянь просто хотіла зловити чоловіка і зробити з нього хлопчика-іграшку, навіщо їй було стільки проблем? - Це має сенс, - пробурмотів собі під ніс Мужон Чуї. - Продовжуй. - Шань Ґао був сказав, що молодий пан Юе порушив табу — це, імовірно, означало, що чоловікам не дозволено відвідувати або залишати цей острів. Молодий пан Юе необачно прийшов на острів, тож Вуянь його затримала, як того заклинача сто років тому. Вона використала отруту ґу, щоб перетворити його на чоловіка, якого насправді хотіла. Звичайно, - сказав Ґу Ман, - можуть бути й інші причини, але крім цієї, я не можу придумати інакшого розумного пояснення. - … Мужон Чуї задумливо подивився на Ґу Мана. Раніше вони з ним майже не спілкувалися. Він лише знав, що в той час багато людей у Чонхва вірили, що навіть якщо небо впаде – боятися нема чого доки поруч генерал Ґу. Але в той час вони з Ґу Маном зустрічалися лише кілька разів, і він навіть не пам’ятав, щоб спілкувався з ним безпосередньо, тож він не розумів, чому ці люди мали такі враження про командира. Тепер, слухаючи цей розумний аналіз і дивлячись на спокійний зосереджений вираз цієї людини, він не міг не придивитися уважніше до її обличчя. Поволі він усвідомив, що за цим обличчям був справді сильний дух. Коли Ґу Ман був серйозним, пара блакитних очей яскраво сяяла, а між бровами відчувалася приголомшлива сила розуму. - Якось так, - Ґу Ман майже закінчив свій аналіз і сказав: - Зрештою, Клан Вогняних кажанів і плем’я Юмінь мають одне коріння і в них багато спільного. Вони мають той самий вроджений дар. Дзян-сьоне, пане Мужон, вам не варто надто хвилюватися. Я думаю, пані Жонжон точно зможе знайти спосіб розібратися з отрутою ґу Вуянь. Можливо, саме завдяки його аурі, що викликала довіру, слова Ґу Мана про те, що все буде добре, були схожі на заспокійливу таблетку - їх було достатньо, щоб люди повірили, що ніяких інцидентів більше не буде. Мужон Чуї трохи помовчав і сказав: - … Добре. Виявлялося, що Ґу Ман мав рацію. У міру того як Жонжон поїдала все більше і більше вогню, червона мітка між її бровами ставала дедалі темнішою. Нарешті вона випустила маленьку відрижку з вогненними іскрами та присоромлено прикрила обличчя: - Я, я достатньо відпочила. Тепер я можу допомогти! Дзян Єсюе сказав: - Дуже дякую. - Вам не треба мені дякувати, - нервово сказала Жонжон. - Якби не брат Ґу Ман, який врятував мене з алхімічної кімнати… я була б замкнена у Вуянь до кінця свого життя. Вона встала з землі та підійшла до Юе Ченьціна: - Цей молодший братик, отруєний ґу - можна торкнутися його обличчя? - Торкнись, - відповів Мужон Чуї. Жонжон криво вклонилася йому і незграбно сказала: - Тоді ця буде грубою. - … Побачивши вираз обличчя Мужона Чуї, Ґу Ман не втримався, голосно розсміявся, і пояснив: - Вона була замкнена з дитинства, контакт із зовнішнім світом був дуже обмежений - кілька демонів-кажанів та кілька книг, що кидали до алхімічної кімнати, щоб скоротати час. Ось чому вона дивно розмовляє. Ви звикнете до цього. Жонжон скривила яскраво-червоні губи і, мабуть, зрозуміла, що знову зробила щось не те. Її обличчя почервоніло і вона більше нічого не говорила, опустила голову, простягла свою пухнасту маленьку лапку й обережно поклала її між бровами Юе Ченьціна. Через деякий час вона знову запитала: - Можна я торкнуся його шиї? Мужон Чуї: - Так. Жонжон поклала руку на шию хлопця, перевірила її, а потім знову запитала: - Можу я торкнутися його грудей? - … Мужон Чуї любив робити речі просто й грубо. Після її чергового питання йому урвався терпець і він сказав: - Поки ти розбираєшся з ґу, можеш торкатися його як хочеш. Отримавши його дозвіл, Жонжон торкнулася грудей Юе Ченціна, потім лівої й правої рук, лівої й правої щиколоток. - Ну що? - Ґу можна видалити, але це потрібно зробити швидко. Більше того, мені потрібна кров його родича як основа... - вона нерішуче глянула на Мужона Чуї. - Цей безсмертний пан — його дядько, так? Я не знаю, чи безсмертний пан бажає, бажає віддати йому… Побачивши мутні очі Мужона Чуї, Жонжон не могла не здригнутися й затинаючись, промовила: - Віддати… віддати частинку себе, для нього? - Ні, - Мужон Чуї стиснув тонкі водянисті губи, і світло в його очах потьмяніло. - Крім того, я йому не кровний родич. - Його всиновили? Вираз обличчя Мужона Чуї був холодним. - Мене всиновили. - … Жонжон подивилася на цього безсмертного пана перед собою і трохи заніміла. У цей момент Дзян Єсюе сказав: - Пані Жонжон, нам потрібна кров кровного родича? - Так… так буде краще… інакше це надто небезпечно… Дзян Єсюе сказав: - Тоді використай мою кров. Жонжон була приголомшена: - Ви…? - Я його кровний брат, - Дзян Єсюе гірко посміхнувся. - На жаль, у нас різні матері – моя кров підійде? Жонжон до цього спостерігала за ними і бачила, що Мужон Чуї діяв як старший Юе Ченьціна, постійно залишаючи Дзяна Єсюе осторонь. Тож вона думала, що Мужон Чуї був близьким для Юе Ченьціна, а Дзян Єсюе - стороннім. Вона не очікувала, що Дзян Єсюе виявиться його родичем, а Мужон Чуї буде взагалі не пов’язаний з ними кровними узами. Звичайно, вона не розбиралася в таких тонкощах, як народжений від дружини і народжений від наложниці. На мить вона була в сум’ятті через цих людей. Коли Дзян Єсюе запитав її ніжним голосом втретє: «Чи підійде моя кров?» Жонжон нарешті відреагувала і кілька разів кивнула. - Так-так, так! Видалення отрути ґу з тіла Юе Ченьціна вимагало багато часу та зусиль, і процес був небезпечним, тож їм не можна було заважати. Дзян Єсюе хвилювався через це. - Хоча я встановив навколо печери чари приховування, та у Вуянь спершу викрали в’язня, потім знищили пагоду, а тепер ми навіть врятували пані Жон. Вона неминуче розлютиться ще більше. Я хвилююся, що коли вона не зможе виявити нас за допомогою своєї магії, то відправить демонів шукати всюди. Чи можемо ми знайти більш приховане місце? Жонжон похитала головою і, вказавши на Юе Ченьціна, боязко заперечила: - Цей молодший брат зараз не витримає важкої поїздки, і він заражений ґу вже кілька днів. Якщо ми зволікатимемо ще довше, я не знаю, чи зможу я знищити ґу… Ми не можемо більше чекати. В цю мить вагання Мо Сі, що стояв біля входу в печеру і мовчки слухав їхню розмову, обернувся. Він сказав: - Залишайтеся тут стерегти Юе Ченьціна і усувати ґу. Я піду сам знайду Вуянь. Авторці є що сказати: Мо Сі: Хлопці, ви не хочете грати зі мною і штовхаєте до виходу з печери. Добре, я піду. Я піду битися сам проти 1000. Ґу Ман:??? Брате, чекай! Не будь таким імпульсивним! Мо Сі: Тоді ходімо зі мною. Ґу Ман: … Мо Сі: Ми йдемо чи ні? Якщо ні, я піду сам і віднесу ворогам свою голову. Ґу Ман: Дай мені один день подумати, я дам відповідь в завтрашньому оновленні. Дзян Єсюе: Я бачив це на власні очі: її атаки справді страшні. Мужон Чуї: Я бачив це на власні очі: ви двічі залишали своїх товаришів по команді в підземеллі та починали грати самі. Мужон Лянь: Хе-хе, на щастя, я не пішов з вами до цього підземелля. Бачите, коли справа доходить до боса, ця пара злодіїв починає грати сама по собі. Я знаю їх найкраще! Хм!
Читати
Відгуки
Наразі відгуки до цього розділу відсутні!
Зареєструйтеся або увійдіть, аби лишити Ваш коментар!