У минулому Сяо Се точно не відпустив би таку красуню, хоч трохи з нею не погравшись або принаймні не спробувавши її на смак. Однак цього разу він навіть не мав часу гарно роздивитися обличчя людини перед ним.
Вбивство Ювень Йона сьогодні вночі було головним завданням, і Бай Жон вже кинула його. Поразка тепер була для нього неприпустима. Хоча він знав, наскільки мізерними були його шанси в присутності Янь Вуши, у нього не було іншого вибору.
Сяо Се витягнув ручне віяло, яке носив на поясі. Він потряс зап’ястям, і на його кінцях з’явилося кілька гострих лез. Він метнув його, і віяло пронеслося в повітрі до іншої людини. Одночасно з цим він вдарив долонею по землі й теж підстрибнув до Шень Цяо. Він повернувся серед вітру створеного його долонею.
Шень Цяо спочатку не планував приєднуватися до боротьби. Його тіло тепер потребувало більше часу для відновлення після кожного бою, і це могло навіть завдати незворотної шкоди його фундаменту. Крім того, йому не потрібно було битися, оскільки Янь Вуши був тут. Але саме в цей момент, коли Ювень Цін тягнув Ю Дзи до його карети в пошуках укриття, а небезпечний ворог крок за кроком наближався, Шень Цяо не мав іншого вибору, крім як вступити в бій.
Сяо Се думав, що з тим, як Янь Вуши веде справи, він ніколи не візьме з собою помічників. Лише небеса знали, що в кареті ховається така людина, яку не можна недооцінювати! Він згадав нещодавні чутки у світі боїв, і, зіставивши їх з характеристиками людини, що стояла перед ним, одразу ж з’ясував, хто вона така.
— Лідеру секти Шень, як гросмейстеру даоських сект, чи не соромно вам, що вам наказує хтось на кшталт Янь Вуши?
Він злісно посміхнувся, а його руки рухалися все швидше і швидше. Хвилі вітру, викликані його долонями, здіймалися, наче приплив, одна за одною вириваючись вперед, не даючи ворогові часу перевести подих. Здавалося, ніби віяло має власну свідомість. Воно працювало разом із внутрішньою ці Сяо Се, заповнюючи прогалини, що залишалися після його атак, цілячись лише у слабкі місця противника. Ніби атакований з обох боків, кожен, хто боровся з Сяо Се, мав додатковий рівень загроз, з якими йому доводилося мати справу.
Шень Цяо не бажав затягувати бій довше, ніж це було необхідно. Він не використав бамбукову палицю, а одразу ж витягнув меч Небесної скорботи.
Світло меча спліталось у завісу, яка майже закривала небо. Воно не тільки прорізало люті вітри, створені долонями іншої людини, а й відбивало леза його віяла. Сяо Се спробував прорватися крізь «завісу меча», але зрештою виявив, що вона, як бездоганний бар’єр, не залишила йому жодної лазівки, якою можна було б скористатися.
Щобільше, Шень Цяо робив з Сяо Се те, що Сяо Се робив з ним. Вітер, що огортав долоні Сяо Се, відбивався від «завіси меча» і ледь не душив його. Його захист на секунду похитнувся, і від сильного удару в груди Сяо Се одразу ж виблював повний рот крові.
Хіба не казали, що Шень Цяо був настільки серйозно поранений, що навіть зазнав великих втрат у своїх бойових мистецтвах?!
Сяо Се був шокований і розлючений. Він зрозумів, що не отримає жодної переваги, навіть якщо продовжить. Четверо старійшин більше ніяк не могли утримувати Янь Вуши, і як тільки Янь Вуши звільниться, він сам опиниться в біді.
Він не втримався, щоб не глянути на дерево — Бай Жон, що сиділа там, вже ніде не було. Сяо Се зціпив зуби й сказав:
— Лідер секти Шень дійсно має заслужену репутацію. Сяо повернеться і проситиме вашої поради іншим разом!
Закінчивши, він помітив щілину і вдарив по ній долонею. Поки Шень Цяо підіймав свій меч, Сяо Се витягнув леза віяла і миттєво зник, навіть не сказавши жодного слова тим чотирьом старійшинам.
Цей момент дуже яскраво і детально зображував те, наскільки егоїстичними й холоднокровними були люди з демонічних сект.
Ювен Цін відповз з-за спини Шень Цяо, все ще тремтячи від страху, і запитав:
— Величезне дякую цьому молодому панові за те, що врятували нас! Можна дізнатися ваше ім’я?
Шень Цяо засунув меч назад у піхви.
— Шень Цяо.
Побачивши його неживі очі, Ювень Цін раптом зрозумів.
— То ви той… ем… той самий пан Шень!
За цей час битва в резиденції Су поширила ім’я Шень Цяо, як лісова пожежа. Щоразу, коли згадувалося його ім’я, люди не могли не згадати про Янь Вуши, і розмова завжди закінчувалася двозначною посмішкою кожного. Ювень Цін не належав до світу боїв. Він лише чув деякі чутки про нього. Побачивши людину в реальному житті, він не міг не відзначити про себе, наскільки Шень Цяо красивий. Попри його злегка хворобливий вигляд, у ньому був виразний притяжний шарм.
Особливо, коли мить тому красень витягнув свого меча і бився з іншим чоловіком, він раптом втратив свій вразливий, делікатний вигляд. Могутній і непохитний, водночас він уособлював величну присутність, його мистецтво володіння мечем було такою насолодою для очей, що людям було важко відірвати погляд. Однак Ювень Цін не відчував нічого, окрім глибокого жалю, що хтось інший вже забрав такого красеня.
Шень Цяо не знав, про що думав Ювен Цін, тому він все ще зберігав свій звичайний лагідний і спокійний вираз обличчя, посміхаючись і киваючи Ювень Ціну.
— Чиновнику Ювень, чи не хотіли б ви спершу перевірити, як там пані позаду вас?
Ювень Цін сказав:
— Здається вона втратила свідомість.
— Дозвольте мені перевірити.
Ювень Цін вклав руку Ю Дзи в руку Шень Цяо.
Шень Цяо виміряв її пульс і сказав:
— З нею все гаразд. Хтось вдарив її в сонну акупунктурну точку. Ось і все.
Він розблокував акупунктурну точку Ю Дзи, і та повільно прокинулася. Вигляд Ювень Ціна і Шень Цяо прямо перед нею добряче налякав Ю Дзи. Її серце все ще калатало від страху.
Ювень Цін одразу ж притиснув її до себе.
— Тепер все в порядку. Молодший наставник Янь та пан Шень врятували нас!
Ю Дзи запитала:
— Сяо-лінь… вона… вона…
Ювень Цін сказав:
— Хтось із секти Гармонії замаскувався під Сяо-лінь, щоб дістатися до тебе. Вони хотіли вбити мене через тебе. Ймовірність того, що Сяо-лінь досі жива, ймовірно, дуже мала.
Шень Цяо несподівано сказав:
— Необов’язково. Оскільки з пані все гаразд, вашій служниці нічого не загрожує.Чиновнику Ювень, чи не могли б ви послати своїх людей на її пошуки? Можливо, вони зможуть щось знайти.
Ю Дзи смикала Ювень Ціна за рукава, її очі наповнювалися сльозами.
— Сяо-лінь була зі мною багато років. Вона завжди була дуже віддана мені. Пане, будь ласка, пошліть когось на її пошуки!
Серце Ювень Ціна одразу пом’якшало.
— Авжеж, авжеж! Піду скажу, щоб її негайно шукали!
Четверо старійшин секти Гармонії нарешті програли Янь Вуши. Одного з них було вбито тут же, іншого важко поранено, а двоє інших ледве чіплялися за життя, щоб врятуватися втечею. Перш ніж важкопоранений зміг втекти, Янь Вуши завдав йому ще одного удару. Решта його днів, найімовірніше, буде короткою, якщо тільки не станеться якесь диво.
Повернувши голову, Ювень Цін побачив Шень Цяо, який сидів і з порожніми очима стискав свій меч. У ньому прокинулося нестримне почуття жалю, і він зовсім забув про жорстокі бойові мистецтва, які інший демонстрував раніше.
— Пане Шень, ви втомились? Чому б вам не відпочити в моїй кареті? Там ще є трохи їжі.
Шень Цяо похитав головою.
— Чиновнику Ювень не треба перейматися через мене.
Ювень Цін засміявся.
— Ні, ні! Мені це зовсім не клопітно! Я маю подякувати вам за рятування мого життя. Ви виглядаєте блідим, пане. Я впевнений, що це пов’язано з дефіцитом ці та крові. У мене досі є кілька тістечок з желатином з ослячої шкіри. Я накажу пізніше доставити їх до вашої карети. Просто їжте по одній скибочці щодня. Це допомагає регенерації крові. О, і вони солодкі. Дуже апетитні...
Шень Цяо мовчки тримався за чоло.
Ювен Цін подумав, що у нього паморочиться в голові. Саме тоді, коли він збирався простягнути руку і підтримати Шень Цяо, вони почули лінивий голос Янь Вуши.
— Мені так боляче бачити, як мого А-Цяо спокушають, поки я борюся в кривавій битві!
Шень Цяо:
— …
Йому навіть не потрібно було бачити, щоб зрозуміти, що ніякої «кривавої битви» не було, і що на його одязі не було жодної плями крові.
Слова Янь Вуши були зовсім не переконливими. Проте вони все одно змусили Ювень Ціна відчути себе дещо винним і збентеженим, тому він поспішно прибрав свою руку.
— Молодший наставник, напевно, жартує. Я просто подумав, що пан Шень виглядає трохи втомленим. Сьогодні все обійшлось завдяки молодшому наставнику! Навіть не уявляю, як би все було інакше!
Ззовні долинав шум хаосу та безладу. Постраждали не лише охоронці Ювень Ціна, але й купці, які подорожували з ними. Хоча єдиною ціллю супротивника був Ювень Цін, демонічні секти ніколи не дотримувалися жодних моральних стандартів у своїх діях і дбали лише про симпатії та антипатії. Будь-хто, хто стояв на їхньому шляху, не уникнув би смерті. Купці спочатку думали, що подорожувати з урядовою процесією буде безпечніше, але хто знав, що катастрофа накриє їх зненацька? Тепер вони могли лише намагатися без скорботних сліз заспокоїти своїх колег-купців, що призвело до ще більшого панічного переполоху.
Ювень Цін виконав вказівки Шень Цяо і відправив когось на пошуки служниці. Як і очікувалося, вони знайшли її на скелі біля сусіднього струмка. Дівчина відійшла трохи далі справити потребу, але несподівано на неї напали й вона втратила свідомість. Коли вона прокинулася, то навіть не знала, що сталося.
Місце, де був Янь Вуши, було місцем, що містило в собі безформний страх. Весь стрій не спав цілу ніч через постійний шум, але навколо карети, в якій їхали Янь Вуши та Шень Цяо, панувала моторошна тиша. Ювень Цін взяв Ю Дзи з собою, коли вони вийшли з карети, а потім наказав надіслати Шень Цяо купу їжі на знак подяки. Готувати їжу в дикій природі було незручно, але Ювень Цін прихопив з собою чимало тушкованого м’яса, а також зацукрованих і свіжих фруктів. Очевидно, він був людиною, яка вміла насолоджуватися життям.
Шень Цяо не зацікавився тушкованим м’ясом, але з’їв чимало зацукрованих фруктів. Його маленька звичка ласувати солодким ніколи не змінювалася, де б він не опинився.
Відкинувшись на м’яку подушку, Янь Вуши поклав до рота шматок в’яленої яловичини. Медовий чай, який Жужу щойно закип’ятила, стояв поруч з ним. В порівнянні з галасом зовні, всередині карети все здавалося безтурботним.
Шень Цяо сказав:
— Цього разу замах не увінчався успіхом, тож можлива друга спроба. Чиновник Ювень має надто багато слабких місць навколо себе. Можливо, він не зможе захистити їх усі.
Янь Вуши відповів:
— Усе гаразд. Ювень Цін має людей, які випробовують для нього отруту. Це він поводився нерозумно, наполягаючи на тому, щоб взяти з собою жінку, що залишає лазівку для інших. Після цього випадку він буде обережнішим. До того ж не має значення помре він чи ні. Я маю при собі ще одну копію документа. Не буде різниці, якщо я дозволю заступнику посланника вручити його імператору Чень. Просто Ювень Цін надзвичайно красномовний і тому його нелегко замінити, що також є причиною того, що імператор Джов так піклується про нього.
Шень Цяо подумав про попередній безперервний потік слів Ювень Ціна і не зміг втриматись, щоб не скривити губи в натяку на усмішку.
Янь Вуши нарікав:
— Мого А-Цяо справді всі люблять. Ювень Цін — хтивий чоловік, тож це очікувано, але навіть така диявольська жінка, як Бай Жон, теж має до тебе симпатію! Якщо я не буду пильно стежити за тобою, то боюся, що ти можеш зникнути в будь-який момент!
Шень Цяо насупився.
— Господарю секти Янь, будь ласка, не жартуйте так. Відколи Бай Жон має до мене хоч якесь відношення?
Янь Вуши сказав:
— Вона пішла вбити Ювень Ціна, замаскувавшись під ту маленьку служницю. Якби це відбувалося в минулому, ні та маленька служниця, ні наложниця Ювень Ціна не вижили б. Але вона несподівано проявила до них милосердя. Якщо не через тебе, то, можливо, через когось на кшталт Ювень Ціна? Вона розумна дівчина. Вона, напевно, здогадалася, що ти теж будеш у цій поїздці, і тому хоче залишити гарне враження, щоб не викликати у тебе ще більшої огиди до неї.
Він сказав це, а потім цокнув язиком.
— Як же це складно для мого А-Цяо! Він народився забудькуватим бовдуром, який все життя думає лише про мораль і культивування, і не має жодного уявлення про кохання. Якби я не розповів йому все, як є, він би цього ніколи насправді не зрозумів!
Він завжди казав «мій А-Цяо», наче Шень Цяо був його власністю. Шень Цяо кілька разів протестував, але все було марно. Тож він змирився з цим і дозволив Янь Вуши робити, що завгодно.
Янь Вуши сказав:
— На жаль, цьому її коханню судилося зів’янути ще до того, як воно встигла прорости. Важко уявити, як Сан Дзінсін буде мучити її, якщо дізнається, що вона думає.
Шень Цяо спантеличено запитав:
— Учням секти Гармонії заборонено мати прихильність до інших?
— Ти справді не знаєш? Секта Гармонії відома своїм сексуальним культивуванням. Кожен член секти, чоловік чи жінка, практикує подвійне культивування. Наскільки я розумію, Бай Жон вже не незаймана. Імовірно, її юань їнь[1] вже забрав її вчитель, Сан Дзінсін!
На обличчі Шень Цяо був шок. Після довгого часу він нарешті сказав:
— Але ж він її вчитель…
Янь Вуши сказав:
— Ну то й що? Невже ти думаєш, що Сан Дзінсін, людина, яка мала багато коханців і постійно насолоджувалася крадіжкою чужої цноти, просто дозволила б комусь іншому вільно забрати юань їнь своєї гарненької учениці? Я не знаю, зі скількома людьми Бай Жон практикувала подвійне культивування, але Сан Дзінсін, безумовно, один з них.
Шень Цяо насупився і нічого не відповів.
Янь Вуши засміявся:
— Схильність А-Цяо жаліти слабких знову проявляється. З Сан Дзінсіном все зрозуміло, але якби вона справді не хотіла займатися подвійним культивуванням з іншими членами своєї секти, вона могла б придумати спосіб відмовитися від цього. Однак, якщо ти подивишся на швидкість, з якою розвивалися її бойові мистецтва, то зрозумієш, що вона доповнила їх сексуальним культивуванням. Найімовірніше, вона зробила все це добровільно. І ти навіть починаєш її жаліти? Що в цій жінці варте твого жалю? Якщо ти хочеш поспівчувати комусь, то чому б не мені?
Шень Цяо трохи втратив дар мови.
— Ви хочете сказати, що Бай Жон не заслуговує на жалість, а господар секти Янь чомусь заслуговує?
Янь Вуши сказав:
— Сьогодні вночі я сам поборов чотирьох ворогів. Хіба я не заслуговую на те, щоб мене пожаліли?
Він схопив руку Шень Цяо і притиснув її до своїх грудей.
— Прислухайся, моє маленьке сердечко й досі калатає!
Саме тоді вони почули голос Ювень Ціна ззовні.
— Молодший наставнику! Пане Шень! Я можу увійти?
Шень Цяо спробував висмикнути свою руку від Янь Вуши, але той несподівано з силою смикнув його, і Шень Цяо впав на нього.
Ювень Цін не почув жодного звуку зсередини й сприйняв це як мовчазну згоду. Коли він штовхнув двері й підняв завісу, він раптом став свідком сцени, яка його повністю вразила.
Тому що з його точки зору це виглядало так, ніби Шень Цяо сам кинувся в обійми Янь Вуши.
Поглянувши на його ошелешений вираз обличчя, Янь Вуши злегка підняв брову й імпульсивно придумав зловмисний план. Він схопив Шень Цяо за підборіддя та одразу ж втягнув його в глибокий поцілунок.
Шень Цяо на секунду завмер, а потім без вагань штовхнув долоню в його бік. Однак Янь Вуши передбачив це, ефективно нейтралізувавши його атаку, одночасно торкаючись його акупунктурної точки. Саме так, скориставшись безпорадним становищем Шень Цяо, Янь Вуши обійняв його. Він опустив голову і розтиснув його губи, змушуючи Шень Цяо прийняти вторгнення.
— Ммм…
Шень Цяо щільно насупив брови, але не тому, що загубився в поцілунку, а тому, що страждав від обмеження, накладеного на його акупунктурні точки, і не міг чинити опір. Яким би добродушним він не був, але в цей момент він розлютився. На жаль, він не володів бойовими мистецтвами так добре, як людина перед ним, тому міг лише дозволити йому зробити все, що той хотів. Він був змушений нахилити свою тонку шию вгору, а його талію міцно схопили. Щелепа Шень Цяо трохи боліла, йому не вистачало сили повністю закрити рот, і в результаті з куточка губ сповзла срібляста ниточка слини. Але його мучитель не звернув на це уваги й ще більше поглибив поцілунок.
Сцена була настільки еротичною, що Ювень Цін не міг відвести від неї очей. Він навіть відчув, як у нього трохи пересохло в роті.
— Вже надивився? — запитав Янь Вуши після того, як нарешті відпустив людину, яку тримав на руках, і повернувся до Ювень Ціна.
Ювень Цін заїкнувся:
— Т-так…
Хоча Ювень Цін любив хвалитися собою як романтичним чоловіком, а також як досвідченим ветераном у стосунках з жінками, він не знав, чи його голос звучав нерівно через те, що він побачив щось, чого не повинен був, чи через те, що він був наляканий імпозантною манерою поведінки Янь Вуши.
— Ну то чому ти досі тут?
Ювень Цін:
— …
Він розвернувся і несамовито пошкандибав геть, добряче переляканий.
Янь Вуши повернувся і подивився на Шень Цяо, на мить втративши дар мови. Це було тому, що вищезгадана людина вже знепритомніла.
Точніше кажучи, цей поцілунок навряд чи був основною причиною його непритомності. Ймовірно, це було пов’язано з його нездатністю чинити опір на додаток до тимчасової задухи — словом, він так розлютився, що втратив свідомість.
Янь Вуши ніколи раніше не бачив, щоб таке траплялося. Він не втримався і голосно розсміявся, кілька разів клацнувши язиком, щоб висловити своє співчуття,
— Бідолаха!
Він не думав, що перестарався. Навпаки, він відчував, що учні Ці Фенґе просто не знають, як розважатися.
***
[1] Nephron-yin/Yuan Yin [元阴]: Термін китайської медицини, або Первісний Їнь. У деяких романах про вуся або культивацію вважається, що дівчата і хлопці зберігають у собі якусь первісну духовну енергію, поки вони ще незаймані, і що люди, які позбавляють їх цноти, можуть отримати її й використовувати цю енергію для культивації.
Далі
Розділ 39 - «Тримайся подалі від Янь Вуши, бо скоро станеться біда»
Минуло кілька сотень років відтоді, як Східні Ву заснували в цьому місті свою столицю. У цей період часу східні Дзінь мігрували на південь; і, використовуючи річку Яндзи як природний бар’єр, вони, здавалося, відгородилися від усіх бурхливих воєн півночі. Таким чином, Дзянькан став найбільш процвітаючим містом не тільки на Центральних рівнинах, а й в усьому світі. Туди з’їжджалися купці з усіх усюд, приходили і йшли мандрівники та подорожні. Вдень вулицями проїжджав нескінченний потік екстравагантних карет, а з настанням темряви незліченні ліхтарі утворювали ткане полотно, що освітлювало нічне небо до наступного світанку. Публічні дома ніколи не відпочивали, вони чекали протягом усіх ночей із запашними ліжками та блискучими будуарами. Хоча такі міста, як Чан’ань та Є, також були столицями, вони, переживши всі ці роки війни, виглядали більш-менш зношеними, що лише більше змушувало людей тужити за такими місцями, як район Дзяннань, де було відносно спокійно. Вони вважали його небесами на землі, і навіть існували приказки на кшталт «Дзянькан — це місто розкоші, де процвітає земне цвітіння». Чиновники Північного Джов, такі як Ювень Цін, можливо, не визнавали цього словесно, але всі вони більшою чи меншою мірою тужили за Дзяньканом у своїх серцях. Що ж до слуг, які прийшли разом з ними, то їм не потрібно було приховувати своїх почуттів, адже вони вже щиро висловили своє захоплення. Це, здається, дуже лестило чиновникам Південного Ченя, які прийшли їх прийняти, бо дорогою вони могли представляти й знайомити своїх гостей з різними пейзажами всередині міста. Після того, як вони увійшли до міста, Ювень Цін і його люди відпочивали у гостьовій віллі, наданій Ченєм, і Янь Вуши не був винятком. Враховуючи його особистість і статус, а також той факт, що він врятував життя Ювень Ціна, останній свідомо залишив головний двір Янь Вуши, а сам переїхав у бічний двір. Бідна наложниця Ювень Ціна, Ю Дзи, дуже налякалася тієї ночі й після цього тяжко захворіла. Вона довгий час була прикута до ліжка, і лише після того, як вони оселилися в місті, почала одужувати. Після невдалого замаху секта Гармонії не зробила жодних інших нападів. Спочатку Ювень Цін ще хвилювався і був наляканий, але поступово розслабився, коли подумав про присутність Янь Вуши. Було б великим приниженням для Янь Вуши як керівника секти Очищеного місяця, якби він дозволив убивцям досягти успіху. Для майстрів бойових мистецтв їхня гордість була важливішою за власне життя. Роздумуючи про це, Ювень Цін був повністю розслаблений і брав із собою свою кохану наложницю, щоб вони разом могли подорожувати містом Дзянькан щодня, скільки їм заманеться, поки він чекав на виклик імператора Ченя. Одного разу Шень Цяо слухав, як служниця читала йому книгу, коли хтось постукав у його двері й сказав, що до нього прийшов Ювень Цін. Шень Цяо кивнув Жужу, і дівчина відклала книгу, щоб відчинити двері. Ювень Цін спочатку озирнувся, а потім запитав: — Отже, молодшого наставника Янь тут немає? Шень Цяо засміявся. — Ми не живемо в одній кімнаті. Якщо чиновник Ювень хоче поговорити з ним, то ви прийшли не за адресою. Однак я чув, що господар секти Янь пішов сьогодні рано-вранці. Здається, у нього сьогодні якісь справи. Ювень Цін слабо засміявся: — Добре-добре. Добре, що тут немає молодшого наставника. Він страшенно сильний. Насправді, я більше хвилююся, коли розмовляю з ним, ніж з Його Величністю! Жужу не втрималась від сміху. Ювень Цін завжди був поблажливим до красивих дівчат. Побачивши це, він не розсердився і навіть усміхнувся Жужу. Це змусило Жужу трохи зніяковіти. Тоді Ювень Цін усміхнувся до Шень Цяо. — Сьогодні дуже гарна погода. Пане Шень, не хочете прогулятись? Дзянькан розташований на березі річки Хвай. Я чув, що багато поромів ходять по Хвай, і біля кожної переправи є ринки. Чому б не заглянути й не придбати свіжих водних делікатесів? Ми можемо попросити приготувати свято сьогодні ввечері! Закінчивши, він, здається, згадав ще щось. — Ви даоського походження, але ж немає правил, які зобов’язують вас бути вегетаріанцем, чи не так? Шень Цяо сказав: — Ні, таких правил нема. Однак, оскільки у мене проблеми з очима, я, ймовірно, буду тягарем для вашої прогулянки. Ювень Цін знову засміявся: — Пан Шень врятував мені життя, і це скоріше я обтяжував вас тоді. Невже потрібно бути таким ввічливим? Шень Цяо більше не заперечував. — Тоді я буду під вашою опікою. Вілла була недалеко від поромної переправи, тому Ювень Цін не став наймати карету. Натомість він вирішив прогулятися з Ю Дзи та іншими. Спочатку він хвилювався, що Шень Цяо буде незручно, але хоча йому доводилося спиратися на бамбукову палицю в руці, його швидкість не була меншою, ніж у решти групи, і він не потребував нічиєї підтримки. Він ішов поруч з Ювень Цінем, як звичайна людина. Ювень Цін помітив, що Шень Цяо не взяв з собою меча. Він запитав: — Пане Шень, а де ваш меч? Наче знаючи, про що турбується Ювень Цін, Шень Цяо відповів з усмішкою: — Чиновнику Ювень, не варто хвилюватися. Якщо ми натрапимо на ворогів, я все одно зможу тримати їх на відстані за допомогою цієї палиці. До того ж це все-таки місто Дзянькан. Оскільки Інститут Ліньчвань наглядає за ним, секта Гармонії не буде настільки сміливою, щоб напасти на нас прямо тут. Коли про його хвилювання дізналися, Ювень Цін почервонів від сорому. — Не дивно, що я почуваюся спокійніше відтоді, як ми увійшли в місто. Навіть молодший наставник вважає достатньо безпечним піти вирішувати справи, залишивши нас самих. Тож ось чому. Шень Цяо пояснив: — Чень бажає укласти союз з Джов. Вони не зможуть пояснити імператору Джов, якщо допустять, щоб на вас напав убивця в Дзянкані. Тому обов’язково зроблять все можливе, щоб забезпечити вашу безпеку. Гостьову віллу постійно охороняють досвідчені майстри бойових мистецтв. Просто ви про це не знаєте. Ювень Цін нахилився ближче до нього і прошепотів: — Пане Шень, я знаю, що ви не такий, як ті хлопчики для ігор, і не наважуся дивитися на вас зверхньо. Оскільки молодшого наставника сьогодні поряд немає, я нарешті набрався сміливості сказати вам правду. Ви знаєте, що про вас думають люди в місті Чан’ань? Шень Цяо відповів лише усмішкою. Ювень Цін подумав, що він не знає, і пояснив м’яким тоном: — Всі вони кажуть, що ви схожі на дракона, який потрапив у пастку на мілині, і у вас немає іншого вибору, окрім як покластися на господаря секти Янь, щоб врятуватися. Що… гм, що ви навіть відмовилися від своєї сили й цілісності як особистості. Ми весь час подорожували разом, і ви навіть врятували мені життя, тому я добре знаю, що ви зовсім не такий. Втім, як то кажуть: «чутки досить сильні, щоб розплавити метал». Масове їх поширення може затьмарити будь-яку правду! Тримайтеся подалі від молодшого наставника Янь, якщо у вас є можливість. Навіщо дозволяти іншим так поливати брудом і принижувати себе без жодної на те причини? Боже, навіть я злюся, коли чую ті слова! Шень Цяо знав, що причиною його слів було те, що він побачив того дня у кареті. Питання було надто складним, щоб пояснити його за кілька хвилин, тому він міг лише відповісти: — Я дуже ціную вашу доброту, але ви помиляєтесь. Ми з господарем секти Янь не перебуваємо в таких стосунках. Характер господаря секти Янь трохи... нестабільний, тому його вчинки часто дивують оточуючих. — Знаю-знаю! Ви не можете бути хлопчиком-іграшкою, прив’язаним до молодшого наставника Янь, і я також не дискриміную гомосексуальних людей. Однак у вашій нинішній ситуації, якщо ви й молодший наставник Янь… еммм… гм… маєте взаємні симпатії, я боюся, що чутки й наклепи зашкодять вам, а не йому! Шень Цяо безпорадно пояснив: — … Ми не маємо взаємних симпатій. І я також не гомосексуал. — Знаю-знаю! Це не те, про що варто розповідати іншим. Ми можемо просто зберігати це в своїх серцях! Шень Цяо: — … Він раптом втратив бажання говорити. Що б Ювень Цін не говорив потім, він просто пропускав це повз вуха, не слухаючи його. Поромна переправа кипіла від шуму і криків людей, а на землі були виставлені різноманітні товари. Чимало людей прийшли пішки, щоб прогулятися і зробити покупки, як група Ювень Ціна, тоді як багато інших прибули на конях або в каретах. Деякі також проводжали свої сім’ї або спускалися з поромів. На якусь мить місце було настільки переповнене натовпом і нескінченним потоком коней та карет, що вони ледь не затоптали одне одного. Кінь позаду них чи то злякався, чи то його власник погано поводився з ним, і він почав мчати на них, змушуючи всіх розбігатися, щоб ухилитися від нього. Через це Шень Цяо опинився відокремленим від решти групи, але він не хвилювався, оскільки на боці Ювень Ціна були люди, які продовжували його захищати. Він пройшовся вздовж кіосків на березі річки й повільно повернувся до вуличного ринку. Іноді, коли він чув, як торговці кричали про речі, які його цікавили, він навіть зупинявся і мацав товар руками. Хоча торговці бачили, що він сліпий, оскільки його поведінка й одяг не нагадували жебрака, вони не наважилися принизити його гідність. Навпаки, вони навіть з ентузіазмом продавали йому свої товари. — Пане! Погляньте, будь ласка, що у мене є! Вони всі сплетені з найтонших бамбукових смужок! У мене є кошики, табуретки та все інше! Ось кілька маленьких іграшок для ваших дітей вдома, з якими вони зможуть погратися! Побачивши, що Шень Цяо присів навпочіпки, торговець підняв бамбуковий м’яч і вклав його в руки Шень Цяо. — Доторкніться до нього! Він дуже гладкий! На ньому не знайдеш жодної колючки! — Він справді гладкий. Шень Цяо усміхнувся, ніжно погладжуючи його руками. — Я візьму один. І тут він почув поруч із собою дитячий голос. — Дядьку! Дядьку! Мій молодший брат зламав моє бамбукове пташеня. Тато послав мене сюди, щоб я купила нове! Торговець, напевно, знав її батьків, оскільки відповів: — Твій брат знову вередує, еге ж? Але у мене тут більше немає бамбукових пташенят. Я продав тобі останнє. На їх виготовлення йде багато часу. Дядько зараз дуже зайнятий. Я зроблю його для тебе іншим разом! Маленька дівчинка запитала: — Тоді, якщо я залишуся тут і допоможу дядькові раніше закінчити продаж, чи зможе він зробити для мене бамбукове пташеня раніше? Торговець розсміявся: — Чим ти можеш мені допомогти? Тобі варто вертатися додому. Твої мама і тато будуть хвилюватися, якщо не побачать тебе! — Ох… У голосі дівчинки було таке розчарування, що вона мало не розплакалася. Шень Цяо несподівано запитав: — У вас ще залишилися бамбукові смужки? Торговець був спантеличений. — Так. Пан хоче їх купити? — Так. Можна мені позичити бамбукові смужки, щоб щось тут зробити? Я заплачу вам пізніше, згідно з ціною. Торговець засміявся: — Пан занадто ввічливий! Звичайно, можете! Він передав Шень Цяо жменю бамбукових смужок. — Здається, що ви погано бачите. Чи зможете так плести речі? Шень Цяо також засміявся. — Я робив це для моїх братів та сестер, коли був молодшим. Трохи ще пам’ятаю. Хоча він сказав, що пам’ятає лише трохи, його пальці рухалися досить швидко. Він спритно зав’язав вузол на бамбуковій смужці, вивернув її й просунув її кінець у приховану щілину, яку зробив раніше. За короткий проміжок часу на світ з’явилося жваве пташеня! Маленька дівчинка скрикнула від несподіванки: — Пташеня! Пташеня! Шень Цяо передав їй бамбукове пташеня й усміхнувся. — Я не знаю, як виглядало твоє пташеня, тому зробив випадкове. Можливо, воно не дуже гарне. — Воно дуже гарне! Дякую, братику! Ти найкращий! Торговець трохи кисло прокоментував це: — Я не набагато старший від цього пана. Його ти називаєш братом, а мене — дядьком! Шень Цяо щиро засміявся. Дівчинка побігла геть. Ноги Шень Цяо трохи німіли від довгого сидіння навпочіпки. Він підвівся і повернув бамбукові смужки торговцю разом з грошима за бамбуковий м’яч. Торговець відмовлявся брати їх, але він наполіг і сунув їх йому в руки. — Дозвольте запитати, в якому напрямку мені слід йти, щоб потрапити до гостьової вілли для іноземних послів? — Отже, пан — посол, який прибув до Ченя з дипломатичною місією? — несподівано збагнув торговець. — Вілла не дуже далеко. Однак, оскільки там дуже багато людей, а у вас поганий зір, ви не зможете знайти його самостійно. Я відведу вас туди! Шень Цяо подякував йому, а потім сказав: — Але ж ваш кіоск тут... Торговець засміявся: — Це не має значення. Я ношу ці бамбукові вироби й продаю їх тут щодня. Вони не коштують багато. Ми, власники кіосків у цьому районі, всі знаємо один одного. Я можу просто попросити їх приглянути за ним деякий час. Ви приїхали здалеку. Як я можу дозволити вам тут загубитися? Назад він повів Шень Цяо вздовж річки. — На головній дорозі дуже багато людей і тому легко загубитися. Набагато швидше піти цим провулком прямо тут! Тримаючи Шень Цяо за руку, торговець усміхався. — Якщо пан планує залишитися тут ще на кілька днів, ви можете прогулятися містом ще кілька разів. Більшість страв на півдні дуже делікатесні й готуються з великою обережністю. Я впевнений, що ви закохаєтесь у них, варто лише... Почувся невеличкий свист, настільки слабкий, що його можна було й не почути. Торговець не помітив його і продовжував говорити, але вираз обличчя Шень Цяо трохи змінився. Він змахнув бамбуковою палицею, змусивши крихітну голку змінити напрямок і замість цього влучити в стіну. В той самий час голос торговця різко обірвався і він впав на землю. Людина нападала на Шень Цяо, але одночасно переслідувала й торговця. У Шень Цяо не було ні трьох голів, ні шести рук. Він міг заблокувати напад зі свого боку, але не встиг захистити торговця. Зрештою, його допомога все одно прибула із запізненням. — Хто це? Чому ви маєте ховатися? Він нахилився, щоб перевірити, як там торговець, і відчув деяке полегшення від того, що інша людина лише знепритомніла. — Шень-лан. Ти продовжуєш бути таким добрим, навіть коли розмовляєш з продавцем бамбукових виробів. Тоді чому ти завжди такий злий на мене~? Разом із солодким і милим голосом долинав знайомий, запашний запах. Шень Цяо злегка насупився. — Бай Жон? Бай Жон сиділа на вершині стіни й усміхалась, схрестивши ноги й розмахуючи ними вперед-назад. У руці вона тримала півонію, яку, можливо, десь підібрала. — Минуло стільки часу~! Шень Цяо сказав: — Мені здається, що ми зустрічалися тієї ночі, коли ти намагалася вбити Ювень Ціна. Бай Жон сказала: — Хіба ти не розумієш, що означає «Один день в розлуці здається трьома роками»? Стільки років вже пройшло! Будь то Янь Вуши чи Бай Жон, та Шень Цяо не міг звикнути до їхніх майже кокетливих слів, тому йому залишалося тільки мовчати. Очі Бай Жон блукали навколо, коли їй спала на думку ідея. Вона кинула півонію, яку тримала в руці, в бік Шень Цяо. — Ось! Спіймай! Шень Цяо схопив її рефлекторно. Він подумав, що це якась прихована зброя, і був трохи шокований, коли зрозумів, що це просто квітка. Побачивши вираз його обличчя, Бай Жон ще більше переповнився радістю. — Ти думав, що я кину в тебе зброю! Невже у твоїх очах я така зла людина? Шень Цяо похитав головою. — Ти не така. Бай Жон тиснула: — Яка не така? Шень Цяо сказав: — Коли ти намагався вбити Ювень Ціна, його наложниця та її слуга не повинні були вижити. Однак ти їх не вбила, що доводить, що ти не вбивця, яка не має моральних принципів. Я дійсно повинен подякувати тобі від їхнього імені за те, що ти змилувався над ними. Бай Жон моргнула. — Звідки ти знаєш, що я їх помилувала? Мені могло бути ліньки робити зайві зусилля. Шень Цяо усміхнувся, але сперечатися з нею не став. — Ех, ти такий гарний, коли усміхаєшся. Тобі треба частіше усміхатись. Мені дуже приємно, що ти так добре про мене думаєш. Можна я тебе поцілую? Її тіло ворухнулося, як тільки вона закінчила говорити. Шень Цяо подумав, що вона справді підійде, щоб поцілувати його. Несвідомо зробивши кілька кроків назад, він усвідомив, що інша людина все ще сидить на стіні: вона просто дражнила його. Бай Жон так сміялася, що мало не впала зі стіни. — Шень-лан, як ти можеш бути таким чарівним? Ти мені подобаєшся все більше і більше! Шень Цяо запитав: — Ти прийшла до мене з якоюсь конкретною метою? — Я не можу прийти до тебе просто так? — Бай Жон з посмішкою запитала у відповідь. — Гаразд, немає нічого поганого в тому, щоб розповісти тобі. Я стежила за тобою здалеку, сподіваючись знайти можливість отруїти тебе, щоб потім вирубити і забрати геть. На жаль, ти був дуже обережним, тож я тільки зараз знайшла можливість дістатися до тебе. Я нарешті змогла завести з тобою розмову після стількох труднощів. Її слова були напівправдою-напівбрехнею. Шень Цяо не знав, чи варто їй вірити, тому міг лише потайки вживати додаткових заходів обережності. — Ти сплів тій дівчинці таке гарне пташеня. А мені таке сплетеш? Шень Цяо був трохи приголомшений. Він похитав головою. — У мене немає під рукою бамбукових смужок. Він на мить замислився, а потім простягнув бамбукову кульку. — Спочатку ти можеш погратися з цим бамбуковим м’ячиком. Бай Жон пирхнула зі сміхом: — Ти думаєш, що я дитина? Незважаючи на свої слова, вона швидко схопила бамбуковий м’яч з його руки й почала підкидати його долонею вгору і вниз. Шень Цяо запитав: — Юна пані Бай, ти коли-небудь думала покинути секту Гармонії? Бай Жон була здивована. — Чому ти раптом... На середині речення її обличчя зовсім спохмурніло, хоча голос залишався таким же незворушним, як завжди. — Лідер секти Шень, мабуть, пронюхав щось від господаря секти Янь і від щирого серця вважає, що наша секта Гармонії — місце настільки брудне та огидне, що я не гідна розмовляти з вами, величним лідером секти з гори Сюаньду. Так? Під кінець її голос вже випромінював вбивчий намір, ніби вона збиралася вбити Шень Цяо, якщо відповідь, яку він дасть, буде для неї неприйнятною. Шень Цяо сказав: — Ні. Бай Жон змінилася на обличчі швидше, ніж перегорнула сторінку в книзі. За мить вона знову всміхалася, як розквітла квітка. — Чи ти гадаєш, що Гармонія є абсолютно огидною для практики подвійного культивування, незалежно від соціального статусу та старшинства людей, тому ти хочеш переконати мене залишити зло і приєднатися до табору справедливості? Насупившись, Шень Цяо сказав: — Я просто думаю, що тобі може не подобатися там перебувати. — Я виросла у секті Гармонії. Куди ще я можу піти? До секти Очищеного місяця? Або Дзеркала мистецтв? Ти вважаєш, що вбивство краще, ніж подвійне культивування? Інші називають секту Гармонії «демонічною сектою», та хіба не секта Очищеного місяця є демонічною? Сподіваюся, ти не забув, що на руках господаря секти Янь більше крові, ніж на моїх! Якщо ти говориш про ті престижні та праведні секти, які виставляють себе благородними й доброчесними — опускаючи той факт, що ти більше не є лідером секти — навіть якби ти все ще керував горою Сюаньду, чи взяв би ти мене до себе? Навіть якби ти погодився, чи погодилися б з тобою інші люди на горі Сюаньду? Її низка запитань трохи спантеличила Шень Цяо. Через деякий час він зітхнув. — Так, ти маєш рацію. Мені було недоречно говорити ці слова. Він не надто замислювався, коли ставив це запитання. Він просто відчував, що Бай Жон відрізняється від таких, як Хво Сідзін. Йому було шкода, що вона залишилася в секті Гармонії. Голос Бай Жон звучав особливо солодко. — Я знала, що Шень-лан, напевно, думає, що мені важко жити в секті Гармонії. Відтоді, як я побачила, як ти врятував того коня, я зрозуміла, що ти лагідна і добросерда людина. Таких хороших людей, як ти, у наш час не так вже й багато! Я буду дбайливо зберігати твої добрі побажання для мене. Однак у мене є свої плани, тому тобі не потрібно турбуватися про мене! — Та розповім-но я тобі ще один секрет. Вона раптово зістрибнула зі стіни й підлетіла до Шень Цяо, намагаючись смикнути його за рукав. І хоча той швидко уникав її, вона не засмучувалась через це. Натомість на її обличчі з’явився вираз лукавства. — Якщо ти й далі залишатимешся з Янь Вуши, не станеться нічого доброго — нагряне лише біда. Тобі варто поспішити й триматися від нього подалі, якщо не хочеш бути причетним до цього... Перш ніж вона встигла закінчити, обличчя Бай Жон знову змінилося, але не через Шень Цяо. Вона дивилася прямо перед собою вдалину. Раптом вона пожвавішала. — Я щойно згадала, що маю ще важливі справи. Шень-лан, не треба мене проводжати.~! Ймовірно, використавши своє вміння легкості на повну потужність, вона безслідно зникла одразу після цього. Спочатку Шень Цяо подумав, що то поява Янь Вуши змусила її втекти, але вже наступної миті він зрозумів, що помилявся. Це був не Янь Вуши.
Читати
Відгуки
Наразі відгуки до цього розділу відсутні!
Зареєструйтеся або увійдіть, аби лишити Ваш коментар!