Шень Цяо запитав:
— А якщо я наполягатиму?
Замість відповіді Ю Ай також поставив запитання:
— Це місце, де ти виріс, і де живуть твої брати та сестри, які були поряд з тобою з самого дитинства. Невже ти кажеш мені, що можеш так легко відмовитися від гори Сюаньду та покинути все, що було тобі дорогим?
Ю Ай намагався переконати його прив’язаністю і розумом водночас, але відповідь Шень Цяо не змінилася.
— Якщо ти маєш на увазі співпрацю з людьми Тудзюе, то я не збираюся цього схвалювати.
Після того, як він побачив, що Шень Цяо все ще твердо тримається своєї початкової думки, тон Ю Ая охолов.
— Що зміниться від того схвалюєш ти це чи ні? Чотири з сімох старійшин гори Сюаньду погодилися з моїм планом. Інші троє зараз практикують Медитацію зачинених дверей. Вони більше не турбуються мирськими справами. Серед всіх наших братів, дашисьон [1] занадто миролюбний. Говорити про це з ним марно. Четвертий шиді та шимей будуть щасливі знову побачити тебе, але вони не обов’язково погодяться з тобою. Гора Сюаньду потребує змін. Ми не хочемо протягом всього свого життя спостерігати, як найвеличніша секта свого покоління повільно занепадає. Інакше, як ти думаєш, чому я зміг стабілізувати ситуацію і стати тимчасовим лідером секти за такий короткий проміжок часу? Чи зміг би я досягти успіху без їхньої згоди та підтримки? Ти, вчитель і навіть попередні покоління — ваш метод мислення вже не працюватиме. Як гора Сюаньду може дбати лише про себе, коли світ, в якому ми живемо, наповнений хаосом?
Ніч була тихою. Навіть здавалося, що зникли всі птахи. Вітри зупинилися. Вже не було чутно шелесту листя. Все навколо завмерло.
Ніхто не міг сказати, коли місяць сховався за хмарами. Світ потонув у безмірній темряві. Вогник свічки в руці Ю Ая замерехтів. Він поступово тьмянів, а потім раптово згас.
Відтоді, як Шень Цяо осліп, дні та ночі для нього нічим не відрізнялися.
Зрештою, він все ще був людиною. Він також відчував біль, коли отримував поранення, і страждав, коли потрапляв у скрутне становище. Але він завжди вірив, що попереду є надія, і він завжди був охочий дивитися на все з оптимістичним настроєм. Після того, як до нього повернулися спогади, він не занепав духом, незважаючи на безліч запитань, що накопичувалися в ньому. Він постійно думав про те, щоб піднятися на гору Сюаньду та попросити відповідей у Ю Ая віч-на-віч.
Однак у цю саму мить, коли йому відкрили правду, Шень Цяо раптом відчув глибоку втому, що випливає з глибини його серця; ніби якась рука схопила його й тягне в крижаний океан.
Він не втримався і міцно стис у руці бамбукову палицю.
Ю Ай трохи пошкодував, побачивши вираз Шень Цяо, але оскільки все вже дійшло до цього, він відчув, що повинен чітко сказати ці слова:
— Шисьоне, ніхто добровільно не прикує себе до самотності. Гора Сюаньду — секта номер один під Небесами, і вона має силу підтримати мудрого правителя, поширюючи вплив даоської школи на весь світ. Тоді чому ми повинні вперто триматися глибоко в горах, як ті відлюдники? Так думають всі на горі, крім тебе. Ти надто наївний!
Шень Цяо глибоко вдихнув.
— Квеньє з Тудзюе. Чи не зайшла ваша співпраця надто далеко? Ти ж не допомагаєш людям Тудзюе увійти на Центральні рівнини та керувати ними, чи не так?
Ю Ай відповів:
— Авжеж ні. Я казав раніше, що робота з Квеньє є лише частиною мого плану. Незалежно від того, як сильно я хочу, щоб гора Сюаньду знову увійшла у світський світ, я не оберу таких, як Тудзюе. Вони жорстокі й безжальні, як їх можна вважати мудрими правителями?
Брови Шень Цяо звузилися. У нього було дивне відчуття, що плани Ю Ая щодо гори Сюаньду грандіозні та дивовижні, але він не міг їх зрозуміти.
Ю Ай знову сказав:
— Якщо ти повернешся зараз, ми знову зможемо бути близькими братами, якими були раніше. Не буде ніякого відчуження. Твій зір ще не відновився, у тебе все ще є внутрішні травми. Напевно, тобі довелося докласти великих зусиль, щоб піднятися на гору. Скільки ще може подолати таке тіло? Лише гора Сюаньду є твоїм домом.
Шень Цяо повільно похитав головою.
— Ти можеш йти своєю твердою дорогою, але я пройду своїм крихким мостом. Бути лідером-маріонеткою… Краще я не займатиму такої позиції. Відтепер…
Він хотів сказати якісь жорстокі слова, щоб розірвати всі їхні дружні зв’язки, але несподівано перед його очима спалахнули спогади того, як раніше вони проводили час разом.
Шень Цяо зітхнув у тишу. Зрештою він нічого не сказав. Він просто стиснув губи, розвернувся, та пішов.
Раніше, коли Ці Фенґе тільки взяв їх в учні, Шень Цяо мав найкращі здібності серед усіх. Втім, бувши учнями «майстра бойових мистецтв номер один під Небесами», просто неможливо не мати жодних здібностей. Людина повинна була мати відмінний талант та натуру, щоб Ці Фенґе взяв її у свої учні.
Якщо раніше Ю Ай не зміг би зупинити Шень Цяо, коли він йшов, то тепер Шень Цяо точно не давав йому жодної причини не атакувати!
Він миттєво з’явився перед Шень Цяо і перегородив йому шлях, навіть не замислившись про це.
— Шисьоне, не йди, — сказав він тихим голосом, піднявши руку, готовий вибити іншу людину ударом.
Однак, ніби Шень Цяо передбачив його дію, він відступив першим, тримаючи свою бамбукову палицю в повітрі, здавалося, щоб відбиватися.
Звичайно, Ю Ай не переймався цим його рухом. Він простягнув руку до бамбукової палиці.
Його ривок повинен був гарантовано вдатися, але він просто промахнувся!
Бамбукова палиця вислизнула й пройшла повз його руку. Замість того, щоб відступити, вона попрямувала вперед, вдаривши Ю Ая по зап’ястку.
Ю Ай злегка нахмурився. Він пальцем відбив палицю, а іншою рукою пройшов до плеча Шень Цяо. Вітру не було, але його рукави розвивалися. Він підійшов до спини Шень Цяо, намагаючись загородити йому шлях назад.
Плече Шень Цяо впало прямо в руку Ю Ая. Він доклав трохи сили, і це завдало Шень Цяо легкого болю. Але Шень Цяо не звернув на це уваги: бамбукова палиця в його руці все одно змогла вдарити по талії Ю Ая. В Ю Ая була стара рана, яку він отримав, коли ще в дитинстві впав з дерева. Тоді він зламав собі кістку. І попри те, що рана повністю загоїлася, Ю Ай підсвідомо захищав її, коли на нього нападали.
У Шень Цяо залишилося лише тридцять відсотків його бойової сили. Він взагалі не був противником Ю Аю. Однак, оскільки вони знали одне одного з дитинства, хоча він не міг бачити, він все одно знав про кожен рух іншої людини та які рухи бойового мистецтва він міг використовувати.
Ю Ай чітко знав про план Шень Цяо. Після деякої миті рукопашної боротьби, він став дещо роздратованим і не хотів далі це тягнути. Він вдарив долонею по плечу іншої людини, цього разу використовуючи свою внутрішню ці.
Шень Цяо почув вітер, створений долонею, і підсвідомо підняв свою бамбукову палицю, щоб заблокувати удар. Однак це було марно. Внутрішня ці прийшла прямо до його грудей. Бамбукова палиця з тріском розламалася на дві частини, а сам він спотикаючись зробив кілька кроків назад і впав на землю.
— А-Цяо, досить вже боротися і йди зі мною. Я навіть не можу уявити, якими щасливими будуть шимей та інші, коли дізнаються, що ти повернувся!
Ю Ай зробив кілька кроків уперед і хотів допомогти Шень Цяо піднятися.
Шень Цяо не сказав жодного слова.
Відразу після того, як Ю Ай схопив його за зап’ястя, він побачив, інша людина тримала половину бамбукової палиці і замахнулася нею на нього з силою, що трохи нагадувала блискавку і грім.
Шень Цяо зберігав свої сили, щоб дочекатися нагоди, коли пильність іншої людини ослабне!
Ю Ай ніколи не очікував, що у нього все ще є сили, щоб чинити опір попри серйозні поранення та сліпоту.
Він не знав, що в Шень Цяо залишилося лише тридцять відсотків його бойової сили. Навколо бамбукової палиці почав вирувати вітер, і його холод, наче крижане джерело, ніби пронизував кістки.
Він не наважився фізично прийняти удар, тому повернувся вбік, щоб ухилитися. На його подив Шень Цяо взагалі не вступав з ним у бійку. Він миттєво відвів долоню на півдорозі, а потім відступив у бік шляху, звідки прийшов!
Оскільки Шень Цяо виріс тут, хоча зараз він і не бачив, він трохи розрізняв оточення. У цей момент він кинувся вперед, використовуючи свої навички легкості, не повертаючи голови, навіть коли Ю Ай гнався за ним. Прислухаючись до звуку, він відстежив позицію Ю Ая, а потім кинув решту бамбукової палиці назад.
Ю Ай чітко вирішив утримувати цю людину тут, тож перестав намагатися бути добрим. Він з силою кинув бамбукову палицю назад у Шень Цяо.
Як тільки ззаду почувся пронизливий звук, бамбукова палиця проскочила повз плече Шень Цяо й розрізала його одяг. Миттєво потекла кров. Він не ухилився і вирішив продовжувати бігти, всупереч болю, але його фігура неминуче трохи хитнулася.
В одну мить Ю Ай наздогнав його. Долонею він вдарив Шень Цяо прямо по центру спини. Шень Цяо не ухилився від цього вчасно. Він виплюнув великий ковток крові, і впав, згорнувшись калачиком на землі й важко дихаючи.
— Досить тікати! — Ю Ай був дійсно розлючений. Він знову простягнув руку, щоб підняти Шень Цяо. — Відколи ти став таким упертим? Я не хочу шкодити тобі! Чому ти не можеш просто послухатися мене?
— А хто не біжить, дізнавшись, що його збираються ув’язнити? Мабуть, тільки ідіот!
У темряві почулася насмішка. Вона звучала невиразно й холодно, але ніхто не міг сказати, звідки вона взялася.
Ю Ай був приголомшений від шоку. Він зупинився й озирнувся, але не знайшов сліду іншої людини.
— Що це за боягуз? Покажи себе!
— Спочатку я думав, що учні такого гордого сина Небес, як Ці Фенґе, не можуть бути настільки жалюгідним провалом. Але, на мій подив, не тільки Шень Цяо став напівнепотрібною людиною, але навіть Ю Ай, який обіймав посаду тимчасового лідера секти, має настільки посередні бойові здібності. Якщо Ці Фенґе дізнається про це в потойбіччі, він, либонь, в могилі своїй перевернеться.
Наступної миті з жартами та глузуванням на обличчі з’явився Янь Вуши.
Ю Ай зрозумів, що завдяки бойовим мистецтвам цієї людини він не міг чітко побачити, звідки вона щойно вийшла, і де ховалася до цього.
Всередині він був шокований, але зовні залишав спокій.
— Чи можу я дізнатися поважне ім’я цього шановного пана? І що змусило вас опівночі відвідати гору Сюаньду? Якщо ви давній друг мого шановного учителя, то, будь ласка, випийте чаю в головній залі.
Янь Вуши відповів:
— Гора Сюаньду без Ці Фенґе надто прісна. Мені й без чаю добре. Тим паче ти ще не гідний того, щоб розпивати зі мною чай.
Ю Ай мав намір дозволити горі Сюаньду знову ступити у світський світ, тому він заздалегідь підготувався до цього. Почувши, наскільки смішно зарозумілими були слова цієї людини, на додаток до його незбагненних бойових мистецтв, він деякий час шукав у своїй пам’яті потрібне ім’я й нарешті пригадав його.
— Янь Вуши? Ви — «Демонічний Володар» Янь Вуши?!
Янь Вуши нахмурився.
— «Демонічний Володар»... Мені не дуже подобається це прізвисько.
Ю Ай пропустив цю тему прізвиська. Його обличчя прийняло гордовитий вигляд, коли він запитав:
— Чи можу я запитати, що привело господаря секти Янь до гори Сюаньду? Зараз Ю має справу з деякими внутрішніми справами секти, тому міг погано прийняти вас. Будь ласка, господарю секти Янь, поверніться з візитом пізніше.
— Я можу приходити, коли захочу. Відколи ти маєш право мені наказувати?
Ю Ай був здивований його раптовою появою, тому не думав про це. Тепер йому нарешті спало на думку, що гора Сюаньду — це не те місце, куди люди можуть легко вдертися, коли забажають. Навіть такі експерти гросмейстерського рівня, як Янь Вуши та Жуянь Кехвей, не можуть прийти, коли захочуть, наче це якесь безлюдне місце. Є тільки один варіант як він міг прийти — зі стежки позаду гори, обрамленої скелею.
Він враз повернувся та подивився на Шень Цяо.
Голова іншої людини трохи повисла, вираз обличчя нерозбірливий. Рукою він спирався на стовбур дерева поруч і зробив зусилля, щоб підвестися. Здавалося, що легкого пориву вітру вистачило б, аби його здуло.
Вітер поступово посилювався, і одяг людей рухався разом з ним. Проте Шень Цяо все ще непохитно стояв. Здавалося, ніщо не зрушить його з місця.
Побачивши, що його не здивувала поява Янь Вуши, Ю Ай раптом подумав про інший варіант. Він був вражений і розлючений водночас.
— А-Цяо, як ти можеш спілкуватися з людьми з демонічних сект?!
Почувши це речення, Шень Цяо повільно видихнув, відчуваючи кривавий запах. Він витер кров, що вилилася з кутика його рота, і запитав хриплим голосом:
— Якщо ти можеш змовитися з народом Тудзюе, то чому я не можу бути із людьми з демонічних сект?
***
Нотатки авторки:
Я не впевнена, що всі з вас, серденьок, зрозуміли стосунки тут. Тому я поясню їх для вас:
Ю Ай реалізує план, і цей план вимагає від нього співпраці з людьми Тудзюе. Він знає, що Шень Цяо на це не погодиться, тому він повинен усунути Шень Цяо з керівної посади. На думку Ю Ая процвітання гори Сюаньду важливіше за його шисьона, і тому він буде робити те, що правильно, навіть ціною своєї сім’ї. «Зробімо це!» Після того, як Шень Цяо впав зі скелі, Ю Ай природним чином став тимчасовим лідером секти. Звичайно, інші люди також погоджувалися з ідеєю, що гора Сюаньду повинна вступити у світський світ, тому Ю Ая широко підтримують. Але вони не знають, що Ю Ай отруїв Шень Цяо, і вони не знають, що він таємно співпрацює з Квеньє.
Причина, по якій Шень Цяо вирішив піти, полягає в тому, що раніше Ю Ай поводився занадто добре. У нього немає жодних доказів, тому інші люди можуть йому не повірити, навіть якщо він говоритиме правду.
Отже, Шень Цяо не обдурили через те, що він був надто дурним. Він просто занадто довіряв особистості Ю Ая. Це те саме для інших. Всі вони змалку росли разом і вони ближчі, ніж рідні брати, тому ніколи й не поводилися пильно в оточенні одне одного.
Оскільки це було таке ніжне середовище, воно змогло виховати такого ніжного Цяо Цяо ~
Я також маю згадати про це:
Зараз кінець Північної та Південної династій. (420-580 рр. н. е.)
Через повстання п’яти варварів різноманітні групи меншин встановили свої режими на півночі.
У цей час вплив народу Тудзюе був величезним. Вони займають величезну територію. Вони навіть уклали союз зі Східною Римською імперією (Візантією) для боротьби з Перською імперією.
Навіть Північний Джов та Північне Ці не можуть протистояти їм і іноді змушені поступатися їм. У той час поступатися Тудзюе не було чимось принизливим для Китаю.
Але вони не можуть представляти всіх. Є ще багато людей, які дотримуються ортодоксальності Центральних рівнин і хочуть відновити втрачену територію.
Серед них Пульовжу Дзянь. Після того, як він отримав правління світом, він негайно відновив своє ханське прізвище (Ян, тому його ім’я стало Ян Дзянь)
тощо.
Цей роман не є історичним. Я головним чином хочу пояснити, що через такий великий досвід сам Ю Ай не вважає співпрацю з людьми Тудзюе дуже серйозною справою. Шень Цяо має свої принципи та висновки, і він вважає, що поступатися неправильно.
Це те, про що говорить Цяо Цяо в романі. Він також вважає, що гора Сюаньду може поступати неправильно, закриваючи гору та уникаючи світу, як вони робили раніше, але він ніколи не погодиться співпрацювати з людьми Тудзюе з будь-якої причини.
І цим вони відрізняються.
***
[1] Дашисьон (大师兄) — найстарший брат; перший учень вчителя.
Далі
Розділ 20 - «Цей безсоромний виродок!»
Від цих слів Ю Ай на мить занімів. А саркастичні коментарі Янь Вуши погіршили ситуацію: — Ці Фенґе вирішив відпустити Хулуґу, що зрештою призвело до того, що його учень був скинутий зі скелі учнем Хулуґу. Ці Фенґе вирішив взяти собі ще одного учня, але й цей був настільки амбітним, що вступив у змову з людьми Тудзюе та зрадив свого шисьона, щоб стати лідером секти. Я боюся, що якби Ці Фенґе дізнався про це все в потойбіччі, він, мабуть, розлютився б настільки, що вистрибнув би зі своєї труни! Ю Ай ще більше розлютився, слухаючи глузування Янь Вуши. Він ледве зміг придушити свої емоції й відповів холодним тоном: — Досить неввічливо для господаря секти Янь приходити опівночі без запрошення. У мене ще є деякі сімейні справи, які потрібно вирішити, тому вибачте, що я не склав вам компанію, перш ніж проводжати! Янь Вуши засміявся: — Ну що за жарти! Я можу приходити та йти, коли забажаю, і в цьому світі ще немає того, що могло б мене зупинити. Якби ці слова сьогодні сказав Ці Фенґе, я, мабуть, мав би висловити йому певну повагу, але хто, в біса, ти такий? Ще ніколи в житті Ю Ая ніхто не звинувачував та не лаяв його зі словами: «Хто, в біса, ти такий?» Щоправда, він мав не дуже гарний характер. За ці роки, під непомітним впливом Шень Цяо, він став досить ніжною людиною, але після подій сьогоднішнього вечора в ньому знову спалахнуло колись згасле полум’я. Його палець, який ховався в рукаві, трохи ворухнувся. Він хотів покликати інших людей, але врешті відмовився від цієї ідеї: Шень Цяо мав досить гарні стосунки з учнями на горі Сюаньду та користувався серед них високою репутацією. Хоча вони підтримували пропозицію Ю Ая про надію, що гора Сюаньду знову зможе увійти у світський світ, допомагаючи мудрому правителю та беручи участь у боротьбі за передування в світі, він не був впевнений, що вони підтримують те, як гора Сюаньду переходить із рук у руки. Не кажучи вже, що Ю Ай не був певен, що старійшини та бойові брати не змінять своєї думки, коли побачать нинішній стан Шень Цяо. У такому випадку ситуація стане лише більш хаотичною та менш контрольваною. Як тільки він подумав про це, в його руці з’явився довгий меч. Це був один із трьох мечів, які Ці Фенґе передав своїм учням. «Небесна скорбота» була дана Шень Цяо, «Божественна весна» була дана його наймолодшій учениці Ґу Хенбо, і був ще один меч, «Святий принцип», який Ю Ай тримав зараз в руці. [1] Довгий меч вібрував, створюючи шари мерехтливого світла, схожого на веселки в темній ночі. Лише людина, яка на горі Сюаньду вдосконалила мистецтво меча «Лазурної Хвилі» до найвищого стану, могла випромінювати таке виняткове сліпуче світло меча. Хвилі здіймалися й ринули вперед одна за одною, переходячи в рух, наче раптова гроза, що поглинає собою світ. У цей момент його супротивник повинен був відчувати, як довкола нього обрушується сильна буря. Краплі дощу падали так сильно, що здавалося вони здатні проламити землю. Холодні вітри, що охопили тисячі гектарів, пронизують, наче ножі, кожен із яких глибоко встромляється в людські кістки та кишки, приводячи всіх у жах! Ніхто не міг сказати, коли це сталося, але фігура Янь Вуши також почала злітати, і його ноги ледве торкалися землі. З першого погляду здавалося, що його здуло вітром. Одна його рука все ще була за спиною, а інша — направлена вперед. Простим поворотом і помахом рукава він спочатку зруйнував більшу частину дощу, що падав на нього, а потім підняв вказівний палець. Цей рух пальцем був точно таким же, як той, який він використовував проти Ю Шен’яня під піком Півкроку. Різниця полягала лише в тому, що зараз він використовував вісімдесят відсотків своєї бойової сили, а не п’ятдесят, як коли протистояв Ю Шен’яню. На кінчику меча з’явилося кільце світла, що освітило все небо й націлилося на палець Янь Вуши! Внутрішня ці вибухнула з їхніх тіл і миттю поширилася всюди! Одяг людей всередині бойового кола почав перекидатися та обертатися в повітрі, а людям, що стояли поза ним, було набагато важче витримати це. Шень Цяо відійшов подалі ще коли ці двоє людей вперше зіткнулися одне з одним, але він усе одно опинився під впливом їхніх дій і ледь не втратив рівновагу. Внутрішня ці вилилася в кінчик меча. Подібно до величезних хвиль, вона різко здійнялася вгору і впала прямо в обличчя Янь Вуши! Мистецтво володіння меча «Лазурна Хвиля» — не просто гарна назва. Якось Ці Фенґе подорожував на схід, і навчився цій техніці меча, коли опинився на березі лазурного моря. Після багатьох змін це мистецтво стало основою бойового стилю, який практикував кожен учень на горі Сюаньду. Хоча це була лише базова навичка, люди практикували її по-різному, тому можна було легко відрізнити гарного майстра від посереднього. Наприклад, Ю Ай вже досяг найвищого стану духовної подібності: він зрозумів саму суть мистецтва, а не просто навчився ідеально повторювати всі рухи. Він зміг з’єднати багато своїх власних уявлень з цим мистецтвом володіння меча і таким чином отримав справді досконале володіння ним до такої міри, що практично став єдиним цілим із мечем. Однак навіть така атака зупинилася перед пальцем Янь Вуши! Якби хтось придивився уважніше, то зрозумів би, що палець Янь Вуши не залишався нерухомим після того, як його притиснули до вістря леза. Було якраз навпаки: він рухався надзвичайно швидко, а його палець майже не залишав слідів в очах людей. Вона могла здаватися нерухомою, але насправді його рука ніколи не припиняла рухатися. Здавалося, ніби його палець мав очі. Він торкався кількох різних місць, найслабкіших місць на бар’єрі, який створив Ю Ай за допомогою своєї внутрішньої ці. Ю Ай раптом згадав, що якось, коли Ці Фенґе, його вчитель, був ще живий, він коментував найкращих у світі знавців бойових мистецтв свого часу. Серед людей, яких він згадав, був Янь Вуши. У той час усі вважали, що найбільшим суперником Ці Фенґе був гросмейстер Тудзюе, Хулуґу, але Ці Фенґе сказав, що своїми здібностями Янь Вуши перевершить Хулуґу лише за кілька років. Він навіть сказав, що Янь Вуши, можливо, зможе перемогти самого Ці Фенґе, оскільки його бойові мистецтва вже досягли такого стану, коли вони слідують його серцю, а не чіпляються за встановлені форми. Іншим людям «Стратегія Вермільйон-Ян» дозволила б глибоко вивчити бойове мистецтво і навіть націлитися на його вершину. Але Янь Вуши розглядав її лише як довідник. Він використовував її лише для того, щоб виправити недоліки у своїх бойових мистецтвах, замість того, щоб скопіювати та практикувати внутрішню ці з самого початку. Серед усіх бойових мистецтв, якими володів Янь Вуши, досить відомим було одне, що називалося «Аплікатура джерельної води». Ці Фенґе, який раніше бився з Янь Вуши, одного разу описав це двома віршами з поеми: «Ніжна хвиля джерельної води жаліє відображення на ній, й вся закоханість перетворилася на прах.» Ці два вірші наче звучали від обличчя дівчини, що оспівує свій роман, який рано обірвався. Коли Ю Ай вперше почув їх, він не зрозумів, що вони означають. Проте, в цю саму мить, він нарешті зрозумів, про що йдеться у другій половині вірша. Тому що разом із пальцем іншої людини бурхливо, наче прилив, піднялася внутрішня ці. Це не тільки зупинило його напад, але й майже зруйнувало бар’єр, який Ю Ай так наполегливо будував за допомогою енергії меча. Прямо зараз його відчуття та тиск на нього були такими, як сказав Ці Фенґе: уся його «закоханість» перетворилася на прах! Ю Аю довелося напружити меч до крайності. Вже через секунду все це зруйнувалося, наче від вибуху. Туман почав згущуватися, водяна пара ущільнилася, огортаючи місцевість. Нізвідки налетів вітер, і найвеликі валуни з гуркотом і оглушливим звуком затріщали й розірвались на шматки! Від вибуху у Шень Цяо задзвеніло у вухах. Якусь мить він нічого не чув. Звук був достатньо гучним, щоб насторожити будь-кого на горі Сюанду в таку тиху ніч, як ця. Вдалині один за одним з’являлися вогні, і багато людей накидували свої ханьфу, поспішаючи сюди. Ситуація вже перевершила початкові очікування Ю Ая. Він хотів закінчити це якомога швидше та тихіше, але він не передбачив, що Янь Вуши втрутиться у справу, і вона вийде з-під контролю. Обидва відбили атаки одне одного. Ю Ай відступив на три кроки, а Янь Вуши — на два. Однак, якщо перший виклався на повну, то другий використав лише вісімдесят відсотків своєї сили. Було очевидно, хто вийшов переможцем. Янь Вуши спокійно стояв посеред цього хаосу й, здавалося, чекав на гарне шоу. Ю Ай стиснув зуби й нічого не сказав. З одного боку він думав, що, оскільки приходять інші люди, він може об’єднатися зі старійшинами, й вони зможуть принаймні утримати тут цього божевільного порушника Янь Вуши, але з іншого боку, глибоко в серці, він не хотів, щоб інші люди на горі Сюаньду побачили Шень Цяо. Як тільки він подумав про це, хтось уже прибіг раніше за всіх. Це був найстарший учень Ці Фенґе, Тань Юаньчвень. Він був шисьоном Ю Ая та Шень Цяо. Його здібності були посередніми, і він мав досить м’який характер: миротворець, який намагався ніколи нікого не ображати. Такий характер та рівень бойових мистецтв явно не підходили для лідера секти, але всі бойові брати, включаючи Шень Цяо, дуже поважали його за терпимість і щедрість. Після того, як Шень Цяо став лідером секти, Тань Юаньчвень став старійшиною і щодня займався вихованням наступного покоління учнів. — Шиді Ю? — Тань Юаньчвень відразу побачив Ю Ая і, здавалося, трохи здивувався. — Цей звук щойно… Це був ти? А хто цей пан? Ю Ай відповів: — Господар Янь з секти Очищеного Місяця. Почувши, як недбало Ю Ай представив іншу людину, Тань Юаньчвень здивовано видихнув. Чому Демонічний Володар з демонічної секти з’явився тут? Настрій Янь Вуши був досить гарним. Він навіть проявив ініціативу, щоб привітати іншу людину. — То це ти найстарший учень Ці Фенґе? Твій вчитель якось бився зі мною, і я програв йому. Але тепер усі його учні виявляються такими нікчемами... Як щодо того, щоб ти теж зі мною побився? Тань Юаньчвень: — … Він повернувся й подивився на Ю Ая. Останній понизив голос: — Бойові мистецтва господаря секти Янь, звичайно, неперевершені, але у нас так багато людей на горі Сюаньду, що ми можемо принаймні утримати вас тут. Чи може так статися, що господар секти Янь вважає краєвид на горі Сюаньду таким винятково прекрасним, що ви воліли б залишитися тут надовше? Янь Вуши легко посміхнувся: — Без Ці Фенґе гора Сюаньду нічого не варта в моїх очах. Він повернувся до Шень Цяо й висміяв його: — Все ще не хочеш йти, га? Невже ти чекаєш, що твій шиді спочатку увязнить тебе, а потім ви балакатиме про старе добре братерство між вами? Тільки тоді Тань Юаньчвень зрозумів, що неподалік від них, під деревом, стоїть ще одна людина. Оскільки вона була майже повністю прихована в тіні й мала досить слабке дихання, ще й враховуючи, що його увагу одразу привернула присутність Янь Вуши, Тань Юаньчвень не помітив її. Однак, коли він придивився, він не міг не бути враженим, коли вигукнув: — Шиді? Лідер секти? Тримаючись за стовбур дерева, Шень Цяо кивнув у бік місця, звідки пролунав голос: — Шисьоне, я сподіваюся, ти почуваєшся добре відтоді, як ми востаннє розлучилися? Тань Юаньчвень був приємно здивований. Він зробив кілька кроків уперед, запитуючи: — Ти в порядку? Чому ти не повернувся? Чому… Ю Ай зупинив його: — Шисьоне! Ця перешкода нагадала Тань Юаньчвеню те, що щойно сказав Янь Вуши. Він негайно притримав язик і подивився на Ю Ая. — Що тут відбувається? Ю Ай не відповів. Натомість Шень Цяо поставив своє запитання: — Шисьоне, чи правда, що ви всі плануєте обрати шиді Ю новим лідером секти? Тань Юаньчвень, здавалося, не хотів відповідати. Він спочатку подивився на Ю Ая, а потім на Шень Цяо. Він не знав як сказати це офіціально та тактично, тож йому довелося сказати правду: — Ми довірили брату Ю займатися справами секти під час твоєї відсутності. Він все одно допомагав тобі з цими речами раніше, і саме він найкраще знає гору Сюаньду. Після того, як ти впав зі скелі, старійшини обговорили це питання та вирішили дозволити молодшому братові Ю стати тимчасовим лідером секти, доки… Що ж, як гарно, що ти повернувся. Спершу тобі треба видужати, а все інше може почекати! Шень Цяо добре розумів, що навіть якщо він справді залишиться на цю ніч, оскільки він програв Квеньє й також був серйозно поранений, він не зможе продовжувати виконувати обов’язки лідера секти. Навіть якби інші були не проти, після всього, що сталося, він би точно не посмів й далі обіймати цю посаду. Пурпурний особняк на горі Сюаньду, безсумнівно, залишиться під контролем Ю Ая. У такому випадку, навіть якби він залишився, він не зміг би припинити співпрацю Ю Ая з Тудзюе. Власне, залишитися тут, з його нинішнім станом, буквально те саме, що віддати себе на милість інших. Розмірковуючи про це, він зітхнув і більше не вагався: — Господарю секти Янь, не могли б ви забрати мене з собою? — А-Цяо! — Шиді! Вигукнули вони одночасно. Ю Ай крикнув з гнівом, Тань Юаньчвень — із шоком. Він не міг зрозуміти, як і коли Шень Цяо зв’язався з людьми з демонічних сект. Янь Вуши підняв брови. Здавалося, він не був здивований рішенням Шень Цяо і знайшов його особливо цікавим. Він навмисне сказав: — Ти ще маєш час передумати. Здалеку було видно, як наближаються вогні. То до них бігли учні гори Сюаньду. Хоча Шень Цяо погано бачив, він міг гарно їх чути. Він похитав головою. — Ні. Побачивши, що Янь Вуши збирається забрати цю людину і просто піти від усього цього, Ю Ай був шокований і розлючений цим одночасно. Він підняв свій меч і збирався ступити вперед, щоб зупинити їх. — Заждіть! На його подив, Янь Вуши не ухилився і не відійшов убік. Він схопив Шень Цяо за талію і виставив його вперед, одразу зробивши Шень Цяо мішенню для атаки Ю Ая. Тань Юаньчвень був наляканий: — Третій брате, зупинися! Ю Ай був надзвичайно збентежений. Він відвів руку й одразу відступив. Янь Вуши щиро засміявся, взявши іншу людину з собою. Вони безслідно зникли в одну мить. Лише сміх продовжував лунати відкритим простором. Ю Ай ледь стримував свій гнів: — Цей безсоромний виродок! *** [1] Назви трьох мечів: цікаво подивитися, як назви мечів відповідають їхнім власникам. • Небесна скорбота/Shan He Tong Bei [山河同悲]: Разом з нами горювали Гори і Річки. • Божественна весна/Tian Wei Shui Chun [天为谁春]: «Небеса! Для кого ви зробили весну?» Рядок, взятий із вірша поета на ім’я Налан Сінде. • Святий принцип/Jun Zi Bu Qi [君子不器]: «Досвідчений учений не має бути подібним до посудини» — фраза з аналектів Конфуція. Посудина виготовляється та використовується лише з однією метою, тому речення означає, що талант благородної людини не повинен служити лише одній меті. Благородна людина — це експерт із певними навичками, але ці навички повинні бути способом відкрити його розум для ширшого погляду та повинні просвітити його духовно, а не обмежувати його певною сферою. Якщо людина задовольняється лише рівнем «майстерності», вона не що інше, як посудина.
Читати
Відгуки
Наразі відгуки до цього розділу відсутні!
Зареєструйтеся або увійдіть, аби лишити Ваш коментар!