сказав Цзі Мінся: "Мені не потрібно було б бігти нагору, щоб знайти книгу реєстрації домогосподарств, поки ти готуєш їжу. За кордоном одностатеві шлюби реєструються за паспортами. Наші книги реєстрації домогосподарств і посвідчення особи не можуть бути використані за кордоном".
Завдяки романам данмей, які він читав, Цзі Мінся мав деяке уявлення про одностатеві шлюби.
Бабуся Цзі почала хвилюватися, почувши слова Цзі Мінся.
Зрештою, пояснення Цзі Мінся мало сенс з точки зору логіки.
Однак її давнє враження від Цзі Мінся все ще не давало їй спокою, і вона з підозрою подивилася на Цзі Мінся: "Це правда?"
"Звичайно, це правда. Навіть якщо ти не віриш мені, ти повинна довіряти своєму телефону. Ситуація з реєстрацією в готелі записана в додатку, не тільки я, але й багато моїх однокласників були зі мною. Як я міг піклуватися про кохання, коли зі мною було стільки друзів". Останнє речення Цзі Мінся вимовив з почуттям провини, коли подумав про спільний номер з Юй Нін.
Але записи в додатку показували, що він зупинився у звичайному двомісному номері з Юй Нін, а не з тим, хто має прізвище Ке.
Щоб змусити бабусю Цзі повірити в те, що він сказав, Цзі Мінся негайно поклав телефон перед бабусею Цзі.
Бабуся Цзі подивилася на телефон, а потім опустила очі на телефон. У цей момент на екрані з'явився запис про перебування Цзі Мінся в готелі Quanzhuang.
Побачивши, що Цзі Мінся слухняно сидить перед нею і чекає на відповідь, бабуся Цзі не могла не простягнути руку і не прокрутити запис трохи вниз, хоча їй і не хотілося втручатися в особисте життя Цзі Мінся.
Імена Чжао Чжоуюе, Чен Чжен та інших дійсно з'являлися одне за одним.
Бабуся Цзі подивилася на імена сусідів Цзі Мінся, які були записані поруч з Цзі Мінся, і була приголомшена. Її рука випадково здригнулася, і вона якимось чином вискочила з додатку і повернулася до останнього відкритого додатку на телефоні.
Останньою програмою на телефоні Цзі Мінся була програма для дзвінків, і на екрані з'явився журнал дзвінків.
Бабуся Цзі прочитала записи про реєстрацію в готелі і не мала наміру читати далі, але раптом з'явилася сторінка журналу дзвінків. Чорні ієрогліфи на білому тлі особливо привертали увагу, і бабуся Цзі мимоволі глянула на неї.
Цзі Мінся дзвонив багатьом людям, там був її номер, там були Чжао Чжоуюе, Чен Чжен, Бао Гуан'юань і так далі. Там були всілякі імена, але вона не бачила хлопчика на прізвище Ке.
Час на сторінці дзвінка був чітко вказаний, тому підробка була неможлива.
Цзі Мінся говорив правду, а вона його неправильно зрозуміла.
Бабуся Цзі зітхнула з полегшенням, але була надзвичайно здивована.
Якщо Цзі Мінся говорив правду, то ситуація була сповнена обставин, яких вона не могла зрозуміти.
Через те, що вона заперечувала проти Цзі Мінся і Ке, стосунки між ними протягом багатьох років були дуже поганими. Тепер її онук, який завжди був неслухняним, раптом змінив свій характер.
Як тільки він прийшов додому, він допомагав їй носити посуд, виконував домашню роботу і майже готував.......
Коли їв, то слухняно сидів навпроти неї; коли його розпитували, то не тільки не кричав і не сварився, а терпляче все пояснював...
Якби не те, що був день і цей підліток перед нею виглядав і говорив точнісінько як її онук, бабуся Цзі просто запідозрила б, що цей Цзі Мінся - підробка.
Розмірковуючи так, бабуся Цзі раптом помітила верхню частину сторінки дзвінків.
У списку записів дзвінків останній дзвінок Цзі Мінся був до людини на ім'я "Юй Нін".
Ю Нін (9)
Цзі Мінся надзвонив Юй Нін дев'ять разів, і Юй Нін не відповів на жоден з цих дзвінків?
Бабуся Цзі помітила цю деталь, підняла голову і побачила, що Цзі Мінся все ще вичікувально дивиться на неї. Бабуся Цзі виглядала збентеженою і повернула телефон назад Цзі Мінся.
"Вибач, це я тебе неправильно зрозуміла". сказала бабуся Цзі.
Її обличчя було блідим, а голос хрипким, як у старої жінки. Її вираз обличчя був гострим, коли вона запитувала його, і коли вона вибачалася, вона також виглядала серйозною і дуже щирою.
Цзі Мінся не очікував, що бабуся Цзі буде вибачатися так урочисто. Він поспішно махнув рукою і сказав: "Це також моя вина, ти зробила так багато дзвінків, а я не отримав жодного з них ...... Я обов'язково буду уважнішим наступного разу".
Бабуся Цзі вислухала запевнення Цзі Мінся, глибше подивилася на Цзі Мінся з повним сумніву животом, але врешті-решт кивнула головою.
Цзі Мінся, звісно, бачив, що бабуся Цзі дивиться на нього з підозрою, але справа дійшла до цього, і йому залишалося тільки пливти за течією.
Бабуся Цзі була персонажем не з оригінальної книги і його родичкою, тому він дуже боявся, що вона побачить його наскрізь. Але тепер, коли він зустрівся з нею, він виявив, що справи йдуть трохи краще, ніж він думав.
Навіть якщо він знав, що бабуся Цзі підозріло ставиться до нього, він вдавав, що не помічає цього.
Другого Цзі Мінся в цьому світі все одно не було.
Розмірковуючи так, погляд Цзі Мінся нарешті зупинився на сивому волоссі бабусі Цзі.
Тепер він хотів зрозуміти, скільки років бабусі Цзі.
Бабуся Цзі підозріло ставилася до теперішньої Цзі Мінся, а Цзі Мінся не знає, як ладнати з бабусею Цзі, тож вони провели день у цій дивній атмосфері.
Вночі Цзі Мінся лежав у своєму ліжку і не міг втриматися, щоб не відкрити свою записну книжку, вагаючись, дзвонити Юй Нін чи ні.
Саме тоді, коли Цзі Мінся вагався, з подвір'я пролунав гучний дзвінок у двері.
Оскільки будинок займав велику площу, бабуся Цзі встановила дверний дзвінок на залізних воротах подвір'я, щоб, коли хтось прийде і подзвонить у двері, людина всередині будинку знала про це.
Цзі Мінся часто жив зі своєю бабусею, тому він, природно, був дуже добре знайомий з дверним дзвінком.
Але в цей момент дзвінок викликав у Цзі Мінся відчуття дискомфорту.
Хоча звук був такий самий, як він пам'ятав, для його вух він звучав надзвичайно голосно і різко.
Цзі Мінся подивився на час. Було вже за 10 вечора.
Для людей у місті 10 вечора була початком нічного життя, але для людей у селі це був час, коли люди лягали спати.
Наприклад, його бабуся вже пішла до своєї кімнати о 20:00, щоб лягти і поспати.
Дверний дзвінок все ще дзвонив, і людина, яка дзвонила, здавалося, була схвильована. Він натискав на кнопку кілька разів, від чого дзвінок задзвенів так швидко, що його неможливо було проігнорувати.
Цзі Мінся поспішно підвівся з ліжка, розсунув штори і визирнув у вікно.
Темне небо огорнуло все село. Окрім вуличних ліхтарів, не світилося жодного житлового будинку.
Озирнувшись навколо, чи то на вулиці, чи то в житлових будинках, скрізь було тихо і не порушувалося жодним звуком.
За винятком дзвінка в двері будинку Цзі Мінся.
Цзі Мінся подивився у бік дверей. Двір був спроектований не тільки для безпеки, але й для зручності повсякденного життя, тому стіна двору і ворота були накриті дахом.
В даний момент місце за воротами було закрите дахом, і з точки зору Цзі Мінся було неможливо побачити, як виглядає людина, що дзвонить у дзвоник.
Цзі Мінся не мав іншого вибору, окрім як запитати: "Хто дзвонить у двері?"
На мить настала пауза, а потім, одразу після цього, дзвін знову механічно задзвонив, і ніхто не відповів за весь цей час.
Можливо, це була його ілюзія, але Цзі Мінся відчув, що після його крику в селі стало ще тихіше.
Дзвінок був таким гучним, що Цзі Мінся мусив вийти з кімнати і швидко спуститися вниз, щоб не розбудити бабусю Цзі та сусідів,
Цзі Мінся поспіхом увімкнув світло, коли йшов коридором.
Світло було ввімкнене, і весь будинок осяяло яскраве світло, одразу ж розвіявши морок темряви.
Почувши, що в двері все ще дзвонять, Цзі Мінся взув капці і вийшов на вулицю, примовляючи: "Іду, йду".
Він сподівався, що той, хто дзвонить, почує його голос і не буде продовжувати дзвонити.
Але той, хто був на подвір'ї, не звернув уваги. Вони не тільки не зупинилися, але й натиснули ще наполегливіше.
Ворота до будинку бабусі Цзі були залізними, наполовину вибоїстими воротами. Посередині вона мала непроникну залізну пластину, а зверху і знизу була видовбана в дуже поширеному стилі сільських воріт.
Цзі Мінся вийшов з будинку і попрямував до воріт. Вуличне освітлення все ще горіло, і на подвір'ї було чисто.
Цзі Мінся міг бачити лише темну тінь через порожнисту частину під залізними воротами, але не міг розгледіти ніг людини.
"Це має бути тінь, що відкидається на землю після того, як на людину світить вуличний ліхтар".
Дверний дзвінок все ще несамовито дзвонив. Цзі Мінся був вражений цим шумом і трохи нетерплячий, бажаючи лише, щоб дзвінок швидше припинився.
Він поспішно поклав руку на хвіртку, але коли вже збирався повернути замок, щоб відчинити ворота, раптом помітив, що криваво-червоний перстень на його безіменному пальці ледь-ледь світиться.
Цзі Мінся на мить завмер і інстинктивно відсмикнув руку, більше не торкаючись замка.
Він подивився на залізні ворота перед собою, а потім подивився на чорну тінь на землі.
У цей момент Цзі Мінся і людину за воротами розділяла лише одна хвіртка.
Вуличне світло падало зверху ліворуч, і його тінь падала праворуч від нього. У тіні було видно кожну деталь його тіла.
Але тінь людини за воротами була розмитою. Це була просто темна маса, і вона була абсолютно невиразною.
Дзвінок у двері все ще дзвонив, і людина за воротами виглядала дуже стурбованою, коли побачила, що Цзі Мінся не відчиняє двері.
Він не тільки несамовито натискав на дверний дзвінок, але навіть замок постійно тремтів.
Звук дзвінка ставав все більш несамовитим. Цзі Мінся озирнувся на чорну тінь і несвідомо зробив крок назад.
У цей момент він раптом побачив екран дверного дзвінка, що висів на стіні.
У будинку бабусі Цзі був встановлений розумний дверний дзвінок з двома пристроями моніторингу. Один з них знаходився в спальні бабусі Цзі, щоб їй було зручніше приймати гостей, коли вона відпочиває. Зрештою, бабуся Цзі була старенькою, її руки та ноги не були спритними, тож вона могла просто відчинити двері зі своєї кімнати; інший був біля воріт і призначався для щоденного використання.
Дзвінок у двері так стурбував Цзі Мінся, що він за звичкою вже збирався відчинити хвіртку. Лише тепер, побачивши екран, він згадав, що домофон також має функцію моніторингу.
Цзі Мінся простягнув руку і обережно натиснув кнопку "увімкнення камери" під монітором.
Екран засвітився, і камера за воротами одразу ж увімкнулася. Вона націлилася на ворота двору, щоб зробити чіткий знімок.
Дзвінок у двері все ще дзвонив, стукіт у хвіртку все ще був таким же гучним, а чорна тінь все ще залишалася за воротами.
Однак на екрані монітора хвіртка до будинку бабусі Цзі була порожня. Там не було нічого.
Далі
Розділ 73
Цзі Мінся подивився на монітор домофону, а потім на чорну тінь. Якусь мить він не знав, кому з них вірити. Але він точно не збирався відчиняти ворота. Цзі Мінся стояв біля воріт, але не відчиняв їх, і його вагання, здавалося, розлютило тінь за воротами. Чорна тінь не тільки несамовито подзвонила у двері, але й прямо врізалася в залізні ворота. Звук дверного дзвінка і звук розбитих залізних воріт переплелися між собою, і ріжучий слух пройшов крізь барабанні перетинки. Але дивом було те, що великий шум не привернув уваги жодного з сусідів. Всі будинки мовчки стояли в темряві, наче покинуті і порожні. Лише в будинку Цзі Мінся горіло яскраве світло. Цзі Мінся був наляканий моторошною атмосферою, він відчув мурашки по всьому тілу. Він несвідомо зробив крок убік, щоб на нього падало більше світла, як раптом джерело світла позаду нього раптово зникло. Цзі Мінся різко обернувся і побачив, що світло в його будинку вимкнене. В ту ж мить, як згасло світло, припинився і дзвінок у двері. Світло вуличних ліхтарів проникало ззовні, наче туманне місячне сяйво. У світі запанувала мертва тиша, така тиша, що Цзі Мінся міг чути навіть власне дихання. Здавалося, що в усьому селі не було жодної живої людини, окрім Цзі Мінся. Обличчя Цзі Мінся трохи зблідло, і він не міг втриматись, щоб не стиснути перстень у руці. У цей момент зсередини будинку почувся звук кроків, і з темряви повільно вийшла згорблена стара жінка. Бабуся Цзі підійшла до Цзі Мінся. Освітлена вуличним ліхтарем, бабуся Цзі сказала приголомшеному Цзі Мінся: " Заходь". З цими словами бабуся Цзі розвернулася і пішла до будинку. Цзі Мінся невидющим поглядом дивився на спину бабусі Цзі. Він не мав звички всюди носити з собою телефон, а в будинку було темно. Вуличні ліхтарі не світили, тому бабуся Цзі тримала ліхтарик, щоб освітити землю. Побачивши, що Цзі Мінся не йде за нею, бабуся Цзі повернулася і сказала: "Я вимкнула світло, тому дзвінок у двері більше не дзвонитиме, заходь першим". З цими словами бабуся Цзі взяла ліхтарик і посвітила в бік будинку. Погляд Цзі Мінся зупинився на ліхтарику бабусі Цзі, і він нарешті підняв ноги і пішов за нею всередину. Світло від ліхтарика було тьмяним, але бабуся Цзі та Цзі Мінся були дуже добре знайомі з будинком, тому, хоча вони не могли бачити дуже чітко, це зовсім не впливало на їхні рухи. Цзі Мінся вже збирався зайти в будинок, але не втримався, щоб не озирнутися і не глянути на ворота двору. Після відключення електроенергії дзвоник відключився, а стукіт у хвіртку припинився, наче його поглинула темрява і він зник безслідно. Біля воріт двору було тихо, і Цзі Мінся навмисно подивився на порожнечу внизу воріт. Тінь зникла. "Зачини двері". сказала бабуся Цзі. На вході у двір були залізні ворота, а до будинку вели дерев'яні двері. Цзі Мінся зробив, як йому сказали, а потім сів з бабусею Цзі у вітальні. У будинку було темно, і єдиним джерелом світла був ліхтарик. В даний момент плафон був спрямований до стелі, а тьмяне світло падало зверху. Хоча воно було недостатньо чітким, вони могли розрізнити фігури один одного. Бабуся Цзі сіла і тихо зітхнула. Вона мала звичку намотувати буддійські намистини, і коли її пальці поверталися, намистини зіштовхувалися, видаючи хрусткий, ніжний звук. Цзі Мінся не любив цю тьмяну і тиху атмосферу, тому почувався незатишно. Здавалося, ніби в темному кутку, куди не могло потрапити світло, щось ховалося і потайки дивилося на нього. Цзі Мінся незручно поворухнувся. Думаючи про те, що щойно сталося, він взяв на себе ініціативу порушити тишу і запитати: "Ти навмисне вимкнула дверний дзвінок?". Повернувшись додому, він скористався часом, коли бабуся Цзі готувала їжу, і коротко привів до ладу весь будинок. За цей час він виявив, що штекер дверного дзвінка у дворі був зламаний. Це був "розумний" дверний дзвінок, і без електрики він був схожий на декоративну прикрасу. Він подумав, що дверний дзвінок залишився без нагляду лише тому, що бабуся Цзі була занадто стара, щоб обслуговувати його, тому, щоб зробити життя зручнішим для неї, він знайшов абсолютно новий штекер з будинку і акуратно встановив його на місце. В результаті він не очікував, що вночі у ворота постукає привид. Збоку почувся старечий голос бабусі Цзі: "Ти, мабуть, злякався, так?" "Зі мною все гаразд......" Цзі Мінся похитав головою. Якби Цзі Мінся кілька місяців тому зіткнувся з подібним у місці, яке вважав безпечним, він би знепритомнів від страху. Але, переживши стільки всього, він швидко оговтався, хоча й отримав шок. Він подивився на ліхтарик, що стояв на журнальному столику, і запитав: "Бабусю, коли це почалося?" З дій бабусі Цзі, чи то вимкнення електрики в критичний момент, чи то тримання ліхтарика всю дорогу для освітлення, чи навіть те, що вона увійшла в двері і нагадала йому зачинити двері, все свідчило про те, що вона вже не вперше стикається з подібним явищем. Цзі Мінся не пам'ятав попереднього власника, тому він не знав, чи стикався з подібним і попередній власник. Якби все було як завжди, Цзі Мінся неодмінно знайшов би спосіб полегшити тему і повільно отримати інформацію. Але після того, як він пережив таку жахливу річ, а потім подивився на сиве волосся бабусі Цзі, він не міг не перейти одразу до суті. Інтуїція підказувала йому, що ці речі пов'язані між собою! "Це почалося давно, невдовзі після того, як ти переїхав жити до школи. Одного разу вночі хтось несподівано постукав у ворота......". повільно промовила бабуся Цзі, її старечий голос дзвенів у тьмяній кімнаті. Селище Бананового Листа було невеликим селом, де проживало менше сотні людей. Усі сусіди були знайомі між собою. Вдень ворота подвір'я кожного були навстіж відчинені, і сусіди вільно входили і виходили. Вони були як одна велика сім'я, і всі піклувалися один про одного. Аж поки одного дня все раптово не змінилося. По-перше, біля будинку Цзі Мінся сталася автомобільна аварія. Обидва батьки загинули, залишилися лише бабуся Цзі та Цзі Мінся, стара жінка і молодий хлопчик. Одразу після цього дві пари, яким було за вісімдесят, не пережили тієї зими, обоє померли уві сні. Прийшла весна, і з'явилася сім'я з трьох осіб, у двох з яких діагностували рак. Через таку кількість випадків маленьке село занурилося в скорботу, і всі були огорнуті мороком смерті і хвороб. На щастя, мати і син, хворі на рак, незабаром приїхали з добрими новинами. Після кількох курсів хіміотерапії ракові клітини не поширилися, і мати з сином разом одужали та повернулися до села Банановий лист, щоб продовжити своє життя. Щоб відсвяткувати їхнє повернення з пекельних воріт, усе селище Банановий Листок влаштувало карнавал, намагаючись скористатися цією щасливою подією, щоб змити з себе всі невдачі, які були в минулому. Тоді всі вітали прихід нового дня з очікуванням, але ніхто не очікував, що з цього дня офіційно почнеться кошмар Селища Бананового Листа. У селі відбувся захід, щоб привітати матір і сина з тим, що вони одужали, і побажати мешканцям Селища Бананового Листа кращих днів. Як наслідок, ніхто не очікував, що рано вранці наступного дня знайдуть два тіла. "Після судово-медичної експертизи було сказано, що двоє людей середнього віку були п'яні і спалили себе до смерті". сказала бабуся Цзі. "Спалилися до смерті?" Цзі Мінся здивувалася: "Хіба вони не зчинили галасу, коли згорали?" "Ні, ніхто в усьому селі не почув жодного звуку". Бабуся Цзі розповіла: "Через два дні інший чоловік повідомив, що його родичі, які приїхали з В'єтнаму, двоє молодих і сильних хлопців, зникли безвісти. Поліція негайно почала шукати людей, але їх не знайшли досі". Смерть двох чоловіків середнього віку і зникнення двох молодих і сильних чоловіків були набагато серйознішими, ніж попередня автокатастрофа і страх перед раком. Все село Банановий Листок знову було в паніці. У цей час у селі почали з'являтися привиди. Будинок тітоньки Ченг був першим, до якого постукав привид. Щоночі хтось стукав у її ворота, але коли вона спускалася вниз, щоб перевірити, то нікого не знаходила на вулиці. Спочатку тітонька Чен думала, що це сільські діти пустують, аж поки одного дня тітонька Чен не увімкнула в будинку світло і не зробила вигляд, що відпочиває всередині. Тим часом вона сиділа навпочіпки в траві за воротами, потайки спостерігаючи, хто ж насправді її переслідує кожного дня. Час наближався, але не було жодного сліду людей, що ходили навколо. Саме тоді, коли тітонька Ченг втратила терпіння, раптом у двері постукали. Тітонька Ченг одразу ж прокинулася і уважно подивилася на хвіртку, щоб побачити, хто там. Однак біля воріт нікого не було, але "тук-тук-тук" не припинявся ...... "За переказами старого покоління, відчинити двері після того, як у них постукав домовик, означає впустити його в дім ...... Відтоді в кожну хвіртку постукали, і всі злякалися. Відтоді всі зачиняють свої ворота і не відчиняють їх, коли чують стукіт або дзвін дзвоника. "сказала бабуся Цзі. Вислухавши її, Цзі Мінся нарешті зрозумів, чому йому здавалося, що це Село Бананового Листя і те, яке він пам'ятав, були зовсім різними. Було холодно і тихо, і всі ворота на подвір'ї були зачинені. Виявилося, що їх так довго переслідували привиди. Хоча слова бабусі Цзі розвіяли багато його сумнівів, з'явилося ще більше запитань. Коли привид стукає у двері, а ти їх відчиняєш, це означає, що ти впускаєш його у свій дім. А що, якщо двері не відчинити? Чи піде привид сам? Поява привида за воротами промайнула в голові Цзі Мінся, і він відчув незрозумілу тривогу. Якщо було так легко вигнати привида за ворота, то чому він продовжував залишатися в Селищі Бананового Листя і переслідувати мешканців ніч за ніччю? Думаючи про Селище Бананового Листа, оповите мороком, про перипетії життя тітки Чен, сивочолої бабусі Цзі, а потім про її будинок, де скільки б не прибирали, всюдисущий пил і морок ніяк не розвіюються.... Цзі Мінся мовчки розмірковував, а через деякий час раптом відчув, що щось не так. Було занадто тихо. Після того, як бабуся Цзі закінчила говорити, у нього з'явилося багато запитань, і поки він думав, він нічого не говорив, і в якийсь момент звук буддійських бус бабусі Цзі припинився, і його оточила тиша. Ліхтарик світив на стелю, тож за винятком даху, все навколо Цзі Мінся було оповите темрявою. Відчуття, що за ним стежать, стало ще більш очевидним, і Цзі Мінся не міг не озирнутися. Хто ховався в темряві? Хто стежив за ним? Цзі Мінся озирнувся, але нікого не знайшов, тож повільно заплющив очі. Коли він вже майже здався, він раптом щось відчув і одразу ж подивився в бік бабусі Цзі. Його очі раптом зустрілися з парою обурених очей. Бабуся Цзі сиділа поруч з Цзі Мінся. Вона відкинулася на спинку дивана зі своїми буддійськими намистинами. Її тулуб нахилився набік, а спина була повернута до Цзі Мінся. Однак на потилиці бабусі Цзі була додаткова пара очей. Якщо придивитися уважніше, то виявилося, що очі насправді були вбудовані в напівпрозору голову, яка висіла на плечах бабусі Цзі. Голова мала очі, ніс і навіть губи, але все разом виглядало надзвичайно дивно, наче людське обличчя було прикріплене до пласкої площини. У нього було ліниве око, і в цей момент одне око дивилося на Цзі Мінся, тоді як інше око було перекошене і дивилося вгору. У його очах був божевільний погляд, але в ньому також була образа. Його велика паща, спрямована до шиї бабусі Цзі, щось жадібно жувала. Навколишнє світло було надто тьмяним, а голова надто напівпрозорою, щоб Цзі Мінся міг розгледіти, що воно їсть. Побачивши, що бабуся Цзі сидить нерухомо і абсолютно мовчки, Цзі Мінся розлютився і переборов страх у своєму серці. Він підвівся, щоб відігнати голову, але коли його рука вже майже торкнулася бабусі Цзі, вона раптом повернула голову і подивилася на нього. Здавалося, вона щойно прокинулася від виснажливого кошмару, і як тільки розплющила очі, побачила Цзі Мінся, що стояв перед нею з простягнутою рукою. "Що сталося?" запитала бабуся Цзі. Її голос був старечий, з відтінком втоми і хрипоти. Її повіки, які й без того були опущені, тепер майже закривали очі. Навіть у темряві зморшки на її обличчі були надзвичайно чіткими і очевидними. У порівнянні з нею вдень, бабуся Джі виглядала так, ніби знову постаріла на кілька років. Вона постаріла ще більше. "Мінся?" Побачивши, що Цзі Мінся дивиться на неї, бабуся Цзі знову покликала. Голова зникла, і бабуся Цзі прийшла до тями. Сцена, що сталася кілька хвилин тому, здавалася їй ілюзією. "Здається, ти заснула". пошепки мовив Цзі Мінся. "Заснула? Я не спала весь цей час". Бабуся Цзі сказала підозріло. Потім вона проявила розуміння і запитала: "Тебе налякав інцидент у Селищі Бананового Листя?" Вираз її обличчя раптом пом'якшав: "Хоча привиди часто стукають у ворота, вже давно не було жодних нещасних випадків. Поки ви не відкриваєте ворота, все буде добре". З цими словами бабуся Цзі встала і ввімкнула світло. Весь будинок миттєво осяяло світло. Темрява розсіялася, і бабуся Цзі стояла перед Цзі Мінся. Вона мала форму людини, тінь людини і нормальну температуру тіла, тому Цзі Мінся міг підтвердити, що бабуся Цзі перед ним була живою людиною. Таким чином, попередня сцена стала ще більш неймовірною. Але Цзі Мінся знав, що це не була його ілюзія. З попереднього досвіду він знав, що може бачити привидів. Чи то привид, що стукає у ворота, чи привид, який щойно вселився в бабусю Цзі, ніхто інший не може його бачити, але він може. Погляд Цзі Мінся впав на тіло бабусі Цзі. Яскраве світло відбивало кожну деталь, роблячи старечий вигляд бабусі Цзі ще більш помітним. Бабуся Цзі також виглядала надзвичайно втомленою і сказала Цзі Мінся: "Якщо постукати один раз, то вона не повернеться, тож можеш йти спати". З цими словами вона, шкутильгаючи, повільно пішла нагору. За рогом було тьмяне світло, і бабуся Цзі йшла вгору крок за кроком. Її худе, згорблене тіло віддалялося, і поступово його поглинала нескінченна безодня темряви.
Читати
Відгуки
Наразі відгуки до цього розділу відсутні!
Зареєструйтеся або увійдіть, аби лишити Ваш коментар!