«Без проблем, у нас найбільший склад. Як тільки ти зробиш запит, ми одразу знайдемо для тебесумісного раба!» - впевнено заявила Люсія.
«Крім того, навіть якщо у нас його немає, якщо ви внесете достатній депозит, ми навіть можемо організувати команду, яка буде ловити рабів, тренувати їх і навчати, пристосовуючи їх до ваших потреб...»
Така бізнес-модель та індустріалізований ланцюжок процесів, а також особливий сервіс, що надається поважним гостям, змусили Лейліна згадати про VIP-статуси в його попередньому світі.
«У цьому немає потреби, мої вимоги надзвичайно прості»
Лейлін посміхнувся ‒ «Перш за все, це 5 рабів з силою Великих Лицарів. Раса - люди, стать не має значення. Мені потрібні ті, хто має неушкоджений інтелект, без явних вад і пошкоджень на тілі...»
Йому дійсно не вистачало кількох робітників на віллі, які б виконували випадкові роботи і підтримували його імідж.
Крім того, Лейлін не міг самостійно виконувати всі різноманітні завдання.
У глибині душі Лейлін мав ще один план. Він отримав частину інформації для Таврованого Мечника від торгівлі з Дороте. І хоча ця інформація буа неповною і практично неможливими для прориву, завдяки дедукції чіпа та власним експериментам Лейлін все ж отримав певні результати.
Наразі він думав про те, щоб випробувати плоди своєї праці на Великому Лицарі.
Цим Великим Лицарям-рабам обов'язково буде засіяне насіння духовної сили або якесь тавро, що гарантуватиме їхню стовідсоткову лояльність. Їхні тіла також були надзвичайно сильними, і вони були найкращими людьми для експериментів, пов'язаними з Таврованими Мечониками.
«У нас тут є п'ять Великих Лицарів, ви можете вибрати їх пізніше. Кожен коштуватиме 700 магічних кристалів. Більше того, як твоя старша сестра, я зроблю тобі знижку. Серед п'яти Великих Лицарів будуть дві красуні!»
Люсія посміхнулася ‒ «Я вірю, що окрім обов'язку охоронців, вони неодмінно виконають і інші "обов'язки"!»
Для Магів, чия життєва сила перевершує життєву силу звичайних людей, звичайні дівчата не змогли б задовольнити їхні потреби. Тому виховання деяких Лицарів і Великих Лицарів в якості служниць було звичайною практикою. Отже, в цьому аспекті Люсії не бракувало жодних благ.
На таку пропозицію Лейлін лише кивнув головою, не відчуваючи нічого особливого.
Великі Лицарі були лише невеликою справою. Лейлін відразу ж заявив про свою справжню мету приходу сюди.
«І потім, мені потрібен раб рівня Прислужника, найкраще, якщо він буде Прислужником 3-го рівня! Крім того, він повинен знати просте Зіллєваріння та Алхімію»
У цей момент Люсія більше не мала розслабленого виразу обличчя. Навіть Крю здивовано подивився на Лейліна.
У Світі Магів існувало багато рівнів для рабів. Випещені служниці, принцеси або жінки-дворянки, чиї країни були зруйновані, належали лише до найнижчого рівня розваг і споживання. За винятком особливих випадків принцес і подібних до них, ціни на них були надзвичайно низькими.
Далі йшов рівень лицарів і великих лицарів, які могли бути корисними для своїх господарів. Зростання витрат було чималим. Якщо вони також хотіли мати рабів різних рас і красивих рабинь, ціни часто піднімалися ще на одну сходинку.
Втім, жодного з них не можна було вважати рабами високого рівня.
На Південному узбережжі існував лише один тип рабів, який вважався висококласним. Це були раби Магів!
Чи то звичайні люди, чи лицарі, чи Великі лицарі, їхні тіла не могли протистояти енергетичному забрудненню, яке Маги мимоволі випромінювали. Крім того, вони не мали ніякої духовної сили, щоб захистити своїх господарів-Магів, допомогти з формуванням заклинань тощо.
Тому, ставши офіційним Магом, багато хто з них зазвичай наймав кількох Прислужників, які допомагали їм у їхніх власних експериментах.
Однак на Південному узбережжі все ще потрібно було дотримуватися певних правил. Навіть якщо людина перебувала в Академії Безодні Лісу Кісток, наставники не могли використовувати Аколітів як піддослідних кроликів і експериментувати на них, як їм заманеться, і мусили спокушати їх магічними кристалами або обманом укладати з ними контракти.
У порівнянні з цими розпещеними Прислужниками, використання рабів могло б повністю вирішити цю проблему.
Завдяки існуванню духовного тавра, раби, як правило, були віддані до останку. Крім того, як тільки господар купував їх, їхнє життя одразу ж належало їхньому господареві. Як би Маги не експериментували над рабами, вони не завдадуть жодної шкоди у відповідь!
«Красунчику, а ти сміливий!»
Люсія виглядала спантеличеною, дивлячись на Лейліна ‒ «Прислужники 3-го рівня не такі вже й дешеві!»
«Це означає, що вони у тебе є?»
Лише тоді Лейлін звів брови.
Походження рабів Магів було досить простим. Вони були або розшукуваними злочинцями, або полоненими після війни.
Крім того, їх існування не віталося, і навіть на ринку Еллінель в Королівстві Пулфілд Лейлін не бачив жодної крамниці, яка б наважилася публічно продавати рабів-Аколітів.
Тому Лейлін запитав лише з найменшою надією. Він не думав, що буде такий приємний сюрприз.
Безсонне Місто було головним торговим центром усього Південного узбережжя! Подумати тільки, що у випадковій невільничій крамниці можна було знайти висококласних рабів!
«Не хвилюйся. Поки ти можеш знайти когось, ціна не є проблемою!»
Лейлін кинув Люсії чорний мішечок.
«Я не думала, що такий маленький хлопець, як ти, має вдосталь магічних кристалів!» - Люсія перевірила вміст мішечка і кивнула, одразу ж задзвонивши червоним ручним дзвіночком на столі.
* Дзень-дзень-дзень! *
На дзвін дзвоника служниця відчинила двері ‒ «Міледі! У вас є якісь накази?»
«Приведи Дем'єна!» - перед своїми служницями Люсія зробила крижаний вираз обличчя без жодного сліду посмішки. Кожен її рух був наповнений владною аурою.
Що ж до цієї служниці, то вона навіть не наважилася підняти голову перед наказом Люсії і поспішно попрямувала до кімнати.
«Ходімо! Спершу скуштуй цього напою! Це особливий продукт з островів Сицилії!»
Після того, як двері зачинилися, Люсія повернулася до своєї чарівної манери поведінки і винесла вогненно-червону флягу, наливши Лейліну і Крю напій, схожий на суміш кави і шоколаду.
Лейлін зробив ковток, і його рот одразу наповнився ніжним освіжаючим смаком.
«Смак чудовий! Дуже схожий на кокосовий плід. Більше того, він має ефект збільшення бадьорості. Якщо його вдасться популяризувати, він точно приверне увагу Магів» - байдуже сказав Лейлін.
«Люсіє! Це вже занадто, як ти могла не дати мені кілька фляг такого чудового напою!» - Крю почав голосно вигукувати.
«Молодший брате, який же ти далекоглядний. Я готуюся відкрити нову крамницю і зробити цей напій своїм фірмовим товаром...» - Люсія здивовано подивилася на Лейліна, а потім чарівно посміхнулася ‒ «Як щодо цього, ти хочеш також інвестувати в це?»
«Прошу вибачення, у мене недостатньо магічних кристалів. Особливо після цього раунду купівлі рабів, я боюся, що мені доведеться накопичити ще один статок, перш ніж розглядати таку інвестицію...»
Лейлін, природно, відмовився від такої пропозиції.
Що ж до Люсії, то на її обличчі не було розчарування, а лише здавалося, що вона запитала імпульсивно.
«Люсіє, чому б тобі не розглянути мою кандидатуру?» - Крю зробив нетерплячий вираз обличчя.
«Тебе?» - Люсія подивилася на Крю з презирством ‒ «Хлопець, який тільки й знає, що кидати на жінок магічні кристали, я в тебе зовсім не вірю. 27 років тому саме ти забрав мої інвестиції і...»
Після того, як Люсія розповіла про минулі події, обличчя Крю почервоніло, і він опустив голову, як маленький хлопчик, який зробив щось не так.
Що ж до Лейліна, то він лише потягував свій напій, вдаючи, що нічого не бачить і не чує.
«Міледі! Дозвольте увійти»
Цю атмосферу швидко порушило прохання увійти до кімнати.
«Це Дем'єн? Заходь!» - Люсія пригладила волосся і знову сіла за стіл.
* Скрип! *
Двері до кабінету відчинилися, і увійшов срібноволосий Аколіт 3-го рівня.
Цей Прислужник був немолодий, і його обличчя було зморшкувате, як шкірка мандарина. На противагу цьому, його одяг був охайним і акуратним, і жодна волосинка не вибивалася з-під нього. Здавалося, він був у доброму гуморі, зовсім не схожий на раба.
«Дем'єне! Це Маг Лейлін, і він висловив бажання купити тебе. Зараз він поставить тобі кілька запитань» - Люсія вказала на Лейліна, який сидів на дивані збоку, і представила йому Дем'єна.
«Для мене велика честь познайомитися з вами, мілорде! Сподіваюся, що зможу служити вам у майбутньому!» - Дем'єн шанобливо вклонився.
«Ти не мусиш бути таким ввічливим. Сподіваюся, ти теж будеш відповідати моїм вимогам» - Лейлін виглядав незворушним.
«Якщо змішати зріджену форму Соняха і стебло Квітки Трьох Ночей, що вийде?» - Лейлін без жодних роздумів поставив питання, пов'язане з Зіллєварінням.
«Відбудеться ефект заміщення, і воно створить...» - судячи з усього, цей старий на ім'я Дем'єн таки мав певні досягнення в Зіллєварінні. Йому потрібно було лише трохи подумати, перш ніж вільно відповісти.
Далі Лейлін поставив ще кілька запитань.
Спочатку вираз обличчя Дем'єна був розслабленим, але чим далі, тим більше холодний піт почав виступати на його спині.
Трохи більше ніж через десять хвилин Лейлін підвівся, почуваючись задоволеним, і сказав Люсії ‒ «Я хочу його. Скільки магічних кристалів?»
Провівши невеличкий тест, Лейлін дійшов висновку, що досягнення Дем'єна в Зіллєварінні та алхімії, безумовно, вважалися досить непоганими серед Прислужників, які були на тому ж рівні, що й він сам. Безумовно, варто було б його купити.
«16500 магічних кристалів!» - Люсія посміхнулася ‒ «Якщо додати до тих 5 Великих Лицарів, то вийде 20000 магічних кристалів!»
«Ні в якому разі, це занадто дорого! Його вік вже такий великий. Зазвичай Прислужники мають максимальну тривалість життя лише 150 років...»
Що ж до Дем'єна, то він спокійно стояв осторонь, так, наче ця людина, за яку вони торгувалися, не була ним.
Після того, як Лейлін вийшов з Крю з крамниці Люсії, за ними пішли ще 6 фігур.
Це був Дем'єн та інші 5 Великих Лицарів. Серед Великих Лицарів були дві гарні дівчини з сексуальними фігурами, які також не мали жодних випнутих м'язів, що руйнували б їхню естетичну красу.
|P.S. ‒ не забувайте донатити на ЗСУ! Як варіант - донатьте на збори Стерненка|
Далі
Том 1. Розділ 172 - Один рік
Після запеклих переговорів про ціну Лейлін нарешті знизив її до вісімнадцяти тисяч магічних кристалів і купив рабів. Більше того, прямо на очах у Люсії в крамниці Лейлін використав своє власне духовне тавро і затаврував свідомість шістьох рабів. Це означало, що відтепер долі цих рабів трималися на долоні Лейліна. Крім того, природа духовного тавра була такою, що вони повинні були бути повністю слухняними Лейліну. Навіть якщо їх просили вбити себе, вони повинні були зробити це без жодних роздумів! Можна навіть сказати, що якщо Лейлін відчував раптове бажання, мозок цих рабів міг просто вибухнути, як кавун. «Ха-ха... Тоді я не буду тебе більше турбувати, я піду першим!» Після повернення на вулицю, де була вілла, Крю оцінив двох надзвичайно красивих Лицарів позаду Лейлін. Його обличчя виявило пустотливий вираз, і він негайно повернувся на свою віллу. «Цей старий дідуган!» - Лейлін втратив дар мови, коли він похитав головою, перш ніж завести шістьох рабів на свою віллу. «Це моя вілла. Відтепер ви будете жити тут, і ви можете вибрати собі кімнати в задній частині. До моєї спальні та підвалу нікого не пускати! Зрозуміло?» Лейлін повернувся і обвів очима шістьох новопридбаних рабів, як він і наказав. «Зрозуміло, Майстре!» - вони вшістьох розділилися і пішли. «Дем'єне, залишся» - Лейлін зупинив Прислужника 3-го рівня. «Майстре, у вас є ще якісь накази для мене?» - шанобливо запитав Дем'єн. «З сьогоднішнього дня ти є дворецьким цієї вілли і будеш відповідати за управління цим місцем, коли мене не буде поруч. Крім того, я дам тобі право змінювати захисні заклинання вілли. Твоє завдання - привести до ладу всю віллу, а також запастися предметами, необхідними для повсякденного використання...» Лейлін почав давати ряд інструкцій. У такому торговому центрі, як Безсонне Місто, де керували Маги, було багато речей, які могли робити тільки Маги. Звичайний Лицар або Великий Лицар не мав моря свідомості, тож як він міг контролювати свою духовну силу, закликати заклинання тощо? Для того, щоб підтримувати функціонування його вілли навіть після від'їзду Лейліна, дворецький рівня Аколіта був незамінним. «А ще розкажи, як ти став рабом» - Лейліну було трохи цікаво. При згадці про це вираз обличчя Дем'єна потемнів, він затремтів, а на його обличчі з'явився вираз страждання. Було видно, що його минуле було для нього надзвичайно болючим досвідом. Однак, завдяки контролю над духовним тавром, він все одно повинен був дотримуватися наказу Лейліна ‒ «Я був зі Сталевого Форту і народився у звичайному маленькому містечку. Мені пощастило пройти випробування на схильність до магії, і мій наставник прийняв мене в Тінь Місячного Світла. Майстер, можливо, не чув про неї, оскільки це лише невелика організація Магів. Хоча мені довелося дозволити наставнику експериментувати над моїм тілом, мені все ж пощастило вижити і навіть стати Прислужником 3-го рівня...» До цього моменту вираз обличчя Дем'єна залишався нормальним, але на ньому з'явився травмований вираз. «Відразу після цього була... війна! Ця проклята війна! Як влада, що панувала над нашим районом, Академія Водно-Болотних Садів почала підтримувати розширення інших невеликих організацій тільки тому, що наш лідер був проти них. Тінь Місячного Світла використали у війні як приклад, і мій наставник, як і багато інших старших, загинув у бою. Я потрапив у полон і зрештою став рабом...» Лейлін кивнув головою. За неписаними правилами Світу Магів, Магам зазвичай не дозволялося тримати в полоні Прислужників і використовувати їх як рабів, інакше в суспільстві не було б порядку. Але була одна ситуація, коли Магів, очевидно, не захищали жодні закони чи угоди - це коли вони ставали військовополоненими! Військовополонені з різних Академій та Прислужники інших рас були основними джерелами висококласних рабів у Безсонному Місті! Лейлін спостерігав за Дем'єном, який був дещо обурений і засмучений, і раптом відчув приплив страху. Спочатку, якби Академія Безодні Лісу Кісток не відбила напад ворогів, він би взагалі не зміг втекти, і він иіг би бути вбитим офіційним Магом або захопленим в полон, а пізніше проданим в рабство. «Ось чому я так відчайдушно прагну сили! Тільки володіючи силою, я зможу контролювати своє майбутнє!» Лейлін відмахнувся від Дем'єна жестом руки. «Ознайомся спочатку з навколишнім середовищем. Я хочу вийти і повернуся тільки ввечері» ...... Вілла, яку винаймав Лейлін, була надзвичайно просторою, і в ній були кімнати, спеціально призначені для проживання слуг. Після того, як туди переїхало шість осіб, вона зовсім не здавалася тісною, а навпаки, віллі стала більш жвавою. Дем'єн виявив свої здібності виняткового дворецького і підтримував віллу Лейліна у чистоті та порядку. Це дозволило Лейліну розслабитися і відкинути думки про дрібну роботу, яку потрібно було виконувати по віллі, і зосередитися на варінні стародавнього зілля "Сльози Марії" в підвалі. Через незліченну кількість днів Лейлін сам пішов до крамниці старої відьми і передав їй дві порції Сліз Марії, на які вона мала право згідно з їхнім договором. Вони також призначили час для наступної угоди. Після отримання стародавнього зілля, як би стара відьма не намагалася приховати своє хвилювання, Лейлін все одно зміг побачити, як її лихоманило від захвату. Вона також заявила, що більш ніж здатна впоратися з ще більшою кількістю духів і що Лейлін повинен підготуватися до цього. Судячи з усього, щоб отримати більше цих дорогоцінних зілля, вона була готова зібрати і приготувати інгредієнти за всяку ціну. Лейлін був цілком задоволений своїм тимчасовим союзником. Хоч він і не знав, чому їй так терміново знадобилося зілля, але ця ситуація була вигідна і йому. Після того, як вони вдвох дійшли згоди, Лейлін повернувся на віллу і подбав про всі справи на віллі. Потім він вирушив за межі міста і повернувся до штаб-квартири Саду Чотирьох Сезонів на Нічному Яструбі Драконячої Корони. Після приєднання до Саду Чотирьох Сезонів, окрім виділеної суми, на яку мали право всі Маги, він отримав у своє розпорядження велику кількість ресурсів у бібліотеці - те, чого він прагнув. Однак, як член організації, він, очевидно, не міг залишатися в Безсонному місті цілими днями, якщо тільки не вийде на пенсію. Місії цього місяця були простими і могли бути виконані за кілька днів, що дало йому багато вільного часу, який він вирішив провести в Безсонному місті. Наразі він мав повернутися до Саду Чотирьох Сезонів і взятися за виконання щомісячних завдань. Якщо він не хотів зректися виділеної йому частки і тієї невеликої влади, яку він мав, він повинен був дотримуватися такого способу життя. Якби він був типовим Магом і використовував такий спосіб життя, щоб повільно накопичувати достатньо знань і ресурсів для прориву, це зайняло б більше сотні років! Але Лейлін був іншим. Він не тільки володів Просунутим методом медитації, він також був надзвичайно обізнаний про шлях, який потрібно пройти, щоб стати Магом 3-го рангу. Крім того, він також запасався і проводив підготовку, щоб забезпечити себе найкращими матеріалами та інгредієнтами! Щоб здобути владу і багатство, потрібно було придумати альтернативні методи, які могли б викликати осуд у інших. Він ніколи не був принциповою людиною. Лейлін мав два основних джерела, які забезпечували його матеріалами. Одним з них був Сад Чотирьох Сезонів, і хоча частка, яку вони виділяли, була мізерною, це все ж був постійний потік, і предмети отримувалися на основі заслуг. Іншим джерелом була організація темних Магів, до якої він нещодавно приєднався. Хоча це було дещо небезпечно, але прибутки були рясними. З цими двома джерелами, одним з яких була чесна організація, а іншим - недобросовісна група, швидкість, з якою він збирав свої ресурси і збільшував свою силу, була далека від тієї, яку хтось міг передбачити. «Далі мені доведеться залягти на дно, зібрати всі свої ресурси і чекати другого переходу мого роду» Лейлін розпланував все на найближчі кілька років наперед. Нинішній він був схожий на Нічного Яструба, на якому сидів - перед польотом він мовчки накопичував енергію, очікуючи того часу в майбутньому, коли зможе злетіти в небеса! ...... Час пролетів як вітер. Несвідомо минуло більше року. Гора, яка була штаб-квартирою Саду Чотирьох Сезонів, як завжди, стояла сильна і горда. Маги мандрували проходами всередині гори, схожі на мурашок, коли мандрували навколо. «Лейлін! Теорія екології, яку ти випробовував у Таємній Площині, викликала у мене інтерес. Що скажеш про неї? Поговоримо про неї?» У цей момент у кімнаті для відпочинку та релаксації з Лейліном розмовляв чоловік-Маг з вогненно-рудим волоссям. «Звичайно! Мене також цікавлять переживання і думки Мага Трумена, коли він піклувався про Лавову Золоту Рибку» Лейлін виглядав приблизно так само, як і рік тому, головною відмінністю була чорнота в його очах, які, здавалося, мали ще один шар глибини. «Я все одно планував піти до бібліотеки. Там ми зможемо поговорити» - Лейлін запросив Мага Трумена. «Ну, звичайно! Мені добре відома твоя репутація Дитини бібліотеки» - піддражнив Трумен. У відповідь Лейлін лише злегка посміхнувся і не звернув уваги на його зауваження. Протягом цього року він більшу частину часу залягав на дно, без нарікань виконував свої місії і щомісяця отримував виділені йому ресурси, здебільшого живучи усамітнено. Місцем, де він проводив найбільше часу, була гігантська бібліотека Саду Чотирьох Сезонів. Сад Чотирьох Сезонів був набагато більшим, ніж Академія Безодні Лісу Кісток, а записів і ресурсів у бібліотеці було вдосталь. До того ж, маючи статус офіційного Мага, Лейлін мав доступ до набагато більшої кількості матеріалів, ніж ті, до яких могли дістатися Прислужники. Хоча деякі просунуті знання і формули зілля потрібно було обмінювати за певну кількість балів, ресурси, які Сад Чотирьох Сезонів надавав безкоштовно, були надзвичайно корисними для Лейліна. Він витратив близько півроку, збираючи інформацію, до якої мав доступ, і зберігаючи її в чіпі, тим самим значно збагативши його базу даних. Щоб інші не помітили дивацтв у його діях, Лейлін іноді проводив час у бібліотеці, незважаючи на те, що зберіг усю інформацію, яка там знаходилася. Під цим приводом він відхиляв запрошення незліченної кількості вродливих жінок-Магів. За це він отримав кілька прізвиськ на кшталт "Неромантична брила" та "Дитина бібліотеки", які швидко поширилися. Бібліотека Саду Чотирьох Сезонів була побудована на величезному пагорбі, і часто можна було бачити, як туди заходили Прислужники. Як офіційні Маги, Лейлін і Трумен, природно, користувалися особливим ставленням і отримали ізольовану кімнату, щоб полегшити їх обговорення. У кімнаті також був м'який диван і різнокольорові закуски.
Читати
Відгуки
Наразі відгуки до цього розділу відсутні!
Зареєструйтеся або увійдіть, аби лишити Ваш коментар!