[Розрахунок швидкості вітру та температури триває! Розрахунок траєкторії завершено!]
Дотримуючись розрахованої чіпом траєкторії, Лейлін натиснув на спусковий гачок арбалета.
* Сю~у! *
Потужний арбалетний болт вилетів, і сильна віддача змусила руку Лейлін відчути легке оніміння.
* Пу! *
Арбалетний болт увійшов в ліве око лютововка і вийшов з його правого ока. Лютововк двічі заскавучав, звалившись на землю.
«Перевага, яку я маю з чіпом у такій високоточній роботі, справді надто велика! Арбалет не схожий на лук; все, що потрібно зробити, це прицілитися і натиснути на спусковий гачок. Це так зручно!»
Лейлін порівняв різницю між використанням хрестоподібного меча та використанням арбалета ‒ «Здається, я більше підходжу для атак на далекі відстані. Це також набагато безпечніше. От тільки я досі не знаю, як активувати Життєву Силу Лицаря. Можливо, для цього потрібно пережити дійсно важку битву?»
Раніше Лейлін не користувалася арбалетом. По-перше він хотів виплеснути свою злість, по-друге ‒ щоб спробувати активувати Життєву Силу Лицаря. На жаль, він володів чіпом як однією з своїх козирних карт і ніколи не потрапляв у ситуації, коли стояв вибір між життям і смертю. Природньо, він не міг відчути Життєву Силу, яка активується в безвихідній ситуації.
«Лейлін! Гарна робота!» - Джордж відповів тільки зараз і поплескав Лейліна по плечу.
«З сьогоднішнього дня цей арбалет твій!»
«Тоді дякую!» - Лейлін посміхнувся. Навіть якби Джордж нічого не сказав, він би все одно спробував отримати арбалет.
«Ох! Лейлін! Лейлін убив лютововка, пане Лейлін! Лорде Лейлін! Швидше врятуйте нас!»
У цей момент ще більше лютововків накинулися на табір, і студенти заплаканими, почали бігти в бік Лейліна.
Завдяки попередній підготовці Джорджа, втрати з їхнього боку були найменшими. Крім того, з Лейліном і Джорджем, цими двома підготовчими лицарями, це було найбезпечніше місце, якщо не брати до уваги територію навколо білих мантій.
«Ху!» - Оурін вдихав величезні об'єми повітря, використовуючи меч щоб заблокувати лютововка який наближався. Величезна сила передалася через нього, змусивши меч в його руках відлетіти вбік.
«Я - спадкоємець своєї сім'ї! Є ще багато чого, чим я ще не встиг насолодитися! Як я можу тут померти!?» - заревів Оурін. З його товаришів, що оточували його, двоє вже померли. Решта ‒ просто втекли.
У цей момент почувся голос: «Лорд Лейлін!» ‒ змушуючи його очі сяяти.
«Це правда! Альянс Фурце все ще має силу, і Лейлін був таким вражаючим тільки що. Він точно може мене врятувати!»
Оурін більше не вагався і побіг до Лейліна.
«Лейлін! Лорде Лейлін! Врятуйте мене!»
«Гаразд!» - Лейлін приготував арбалет, почувши звук, і подивився: «Це все-таки Оурін!»
У цей момент Оурін мав жалюгідний вигляд. Мало того, що він загубив свій хрестоподібний меч і все його тіло було вкрите ранами, крім того його впритул переслідував лютововк.
«Як прикро! Ти шукав не ту людину! Ти справді думав, що я буду таким великодушним?» - зловісна посмішка з'явилася на вустах Лейліна.
«З Магами неподалік, я не наважусь ризикнути і таємно вбити його! Але якщо я не зможу врятувати його вчасно, ніхто не матиме причин створювати мені неприємності!» - думав Лейлін.
Лейлін подивився на Оуріна, демонструючи блискучу посмішку.
«Він врятує мене! Безумовно!» - Оурін побачив посмішку Лейліна, і його серце розслабилося. Він постійно підбадьорював себе, збільшуючи швидкість бігу.
«Щ‒! Ні-і-і!» - у цю мить Оурін з відчаєм побачив, як Лейлін вистрілив з арбалета у лютововка з іншої сторони.
«Як ти мі‒ як ти міг це зробити?» - на мить в голові Оуріна помутніло, і він спіткнувся об камінь, впавши на землю.
Лютововк позаду нього кинувся вперед і впився в шию Оурінові, від чого бризнула кров...
«Дякую!» ‒ з іншого боку дівчинка, яку врятував Лейлін, підбігла до нього, щоб подякувати ‒ «Я безмежно вдячна!»
«Не треба дякувати!» - Лейлін посміхнувся. З іншого боку Ліліт подивилася на Лейліна з червоним обличчям і опустила голову.
Пролунав свист, і Джордж кинув погляд на Ліліт, дивлячись на Лейліна поглядом, який ніби говорив ‒ «Ти розумієш, що я маю на увазі».
«Навіть у такій ситуації, Джордже, ти не змінюєшся!»
«Навіть якщо я впаду в безодню смерті, ти не зможеш зупинити моє прагнення прекрасного кохання!» ‒ Джордж говорив тоном мученика, так, ніби не боявся смерті.
«Ти не помреш, білі мантії от-от зроблять свій хід!» - Лейлін закотив очі.
Незважаючи на те, що поле було в хаосі, гігантські лютововки, здавалося, мали дивовижне шосте чуття. Вони ніколи не турбували трьох магів в білому, які утворили дивне коло.
І серед шуму Лейлін все ще міг використовувати п'ять почуттів, які були посилені чіпом, щоб вловити розмову між магами. Можливо, вони й самі цього не приховували.
«Кроу! Якщо буде вбито або поранено забагато помічників, наша винагорода буде знижена!» - пролунав жіночий голос.
«Розслабся! Розслабся! Я рахував. До цього часу загинуло десять осіб. Це ще не межа!»
Пролунав цинічний чоловічий голос.
«Але це вже межа! Зроби вже щось, мені ще треба визначити стабільну модель цього закляття! Чорт забирай! Негативна енергія тут просто занадто висока. неможливо завершити структуру "Дуґґулі!"»
«Тоді це зроблю я!» - чоловік в білій мантії, який до цього не говорив, підвівся.
«Таємничі Маги! Невже таємнича людина, яка, як кажуть, здатна контролювати сили природи, нарешті зробить свій крок?» - очі Лейліна втупилися в чоловіка в білому вбранні.
«Як ви, дурні і нікчемні тварини, наважились потурбувати спокій шанованих Лордів Магів! Тільки смерть може бути вашим вічним домом!»
«Мазерда - Керрідж!»
Разом зі співом чоловіка в білому вбранні, у вухах Лейліна негайно пролунало термінове застереження чіпа ‒ [ТРИВОГА! ТРИВОГА! Виявлено джерело радіації! Виявлено негативне енергетичне поле! Пропоную господареві негайно евакуюватися якнайдалі!]
Яскраво-червоні слова були настільки очевидними, але Лейлін зовсім не злякався і не відступив. Натомість він постійно згадував слова, проспівані чоловіком в білій мантії.
«Здається, це не та мова, якою користуються на континенті, а якась стародавня. Чи використовують Маги цю мову, щоб викликати заклинання?»
І коли чоловік у білому вбранні підвівся, навколишні лютововки відступили, наче зустріли якогось природного ворога.
«Вторинна Енергетична Вогняна Куля!»
Після того, як заклинання було завершено, в руці чоловіка нізвідки з'явилася вогняна куля. Згідно з розрахунками чіпа Лейліна, ця вогняна куля мала температуру щонайменше тисячу градусів і насправді змушувала навколишній простір злегка спотворюватися.
Вогняна куля залишила палаючий слід і поцілила прямо у серце лютововка.
* Бу-ум! *
«Не добре! Лягай!» - голосно крикнув Лейлін. На жаль, було вже занадто пізно. Не мало значення, чи це були прислужники, чи лютововки в околицях. Всіх збило з ніг.
Пролунав гучний вибух, принісши з собою хвилю жару.
«Тьфу! Тьху-тьху!» - Лейлін підвівся з землі, поспішно випльовуючи землю і траву з рота.
У цей момент його тіло було в багнюці, і він був схожий на монстра з бруду, якого щойно викопали з ями.
«Згідно з розрахунками Чіпа, саме в тому місці повинен був знаходитися вожак лютововків. Ха-а-а~...» - Лейлін виліз на карету і подивився в напрямку атаки Мага і не зміг втриматись від різкого вдиху.
На тому місці, куди впала вогняна куля, була чорна як смола яма шириною 3 метри і глибиною 2 метри. Що ж до лютововків, які були там, то вони просто перетворилися на перепалене вугілля.
Лютововки завили й швидко втекли.
«Він має тіло людини, а здатен робити таке! Це‒ це і є сила Мага?» - Лейлін подивився на мага в білій мантії, очі його палали пристрастю ‒ «Сила мага! Я маю заволодіти нею!»
«Швидше! Очистіть поле бою!» - сказав чоловік у білому одязі, не звертаючи уваги на палкі погляди оточуючих його Прислужників. Він повернувся на своє попереднє місце, де були два інших мага.
Коли він проходив повз труп Оуріна, то зупинився. Він взяв з куртки Оуріна маленький золотий мішечок і поклав його собі в мантію.
«Здається, це мішечок, який Оурін використовував для зберігання магічних кристалів!» - зіниці Лейліна звузилися.
«Оцінка! Радіус атаки! Магічні кристали!» - мозок Лейлін працював на повну ‒ «Схоже, ці Маги отримали завдання, тому вони допомагали супроводжувати нас, Помічників. Лише після смерті певної кількості послушників ‒ оцінка впаде, а винагорода зменшиться!»
«І, здається, я раніше трохи недооцінював значення магічних кристалів. Ці Маги в білих мантіях дозволили прислужникам померти, швидше за все, тому що вони планували забрати магічні кристали мертвих Помічників!»
«На щастя, тепер, коли кількість смертей досягла межі, ми будемо в більшій безпеці!»
Чітко обміркувавши це, обличчя Лейлін потемніло: «Це світ Магів? Настільки раціональний, що аж холоднокровний! Настільки холоднокровний аж до безжальності!»
«Всі, швидко збирайтеся, щоб ми могли продовжити нашу подорож. Запах крові приверне сюди інших хижаків!»
Лицар Анджело в чорній мантії зняв верхній одяг, який був розірваний через активацію таємної техніки і замінив його. Піт безперервно стікав з його обличчя, поки він хапав ротом повітря, виглядаючи трохи ослабленим.
Очі Лейліна блиснули - «Схоже, за активацію секретної техніки Лицарів потрібно заплатити ціну...»
«Гей! Лейлін, дивись!» - щойно Лейлін збирався зайти до карети, Джордж підкрався до нього і непомітно показав убік.
В іншій кареті, чорного кольору, сиділа Бессіта, обхопивши ноги руками. На її плечах були криваві сліди, і вона виглядала так, ніби щойно плакала.
«Оурін завжди був для Бессіти "захисником квітів" номер один. Тепер, коли його група майже повністю загинула, ситуація для Бессіти виглядає не дуже добре!» - промовив Джордж поруч з вухом Лейліна з виразом, який означав, що шанс для Лейлін настав.
«Я вже втратив до неї інтерес! У будь-якому випадку, ми в такій небезпеці, невже ти не можеш контролювати свою нижню частину хоч трохи?»
Лейлін не знав, що відповісти і вказав на комір Джорджа. На його одязі були сліди від дівочої помади. Він справді не знав, коли ця бестія встигла подуріти.
«Хе-хе, брате мій, тільки в такі небезпечні моменти ми, підготовчі лицарі, можемо показати свою міць! А у дівчат завжди складеться сприятливе враження про хлопців, які їх рятують. Це найпростіше з вмінь!»
Джордж дістав з одягу кілька хустинок, самовдоволено демонструючи свої здобутки - «Бачиш? Тільки сьогодні я вже завоював прихильність трьох пані...»
«Ти-...» - Лейлін не знайшов, що відповісти.
Він подумав про своє плейбойське минуле - «Здається, попередній Лейлін завжди застосовував силу, коли зустрічав дівчину, яка йому подобалася, серйозно....»
«Гаразд, час вирушати!» - Лейлін побачив, як лицарі в чорних мантіях збирають трупи помічників разом. Вони дістали кілька магічних кристалів і передали їх Магам, після чого поспішно змінили тему розмови.
Далі
Том 1. Розділ 13 - Прибуття
«Великі Рівнини Смерті - це справді місце, яке жодна звичайна людина не може перетнути!» Лейлін сидів у кареті, і його тіло постійно підкидало вгору і вниз. Крихітне віконце відчинилося, і в нього заходив золотий промінь сонця, надаючи інтер'єру карети трохи жвавості. Минуло вже більше десяти днів після нападу зграї лютововків. За ці десять днів мандрівники стикалися з дедалі більшою небезпекою, коли вони заглибилися в рівнини. Лише тепер Лейлін дізнався, що лютововки були лише на нижній сходинці харчового ланцюга. Над ними було ще багато хитріших і дикіших хижаків. По дорозі Лейлін бачив багато груп істот, які не поступалися лютововкам. Крім лютововків, тут були зграї величезних чорних птахів, що сягали кількох метрів заввишки і навіть гігантське чудовисько довжиною більше десяти метрів. Він був схожий на шаблезубого тигра, але його тіло було схоже на маленьку гору. Одна лише його аура викликала у Лейліна відчуття задухи. На щастя, кількість смертей учнів, здавалося, досягла межі, і білі Маги почали діяти. Вони не тільки встановили магічні захисні екрани на каретах, але й безпосередньо вийшли вперед, щоб розігнати групи тварин, які атакували. Завдяки цим заходам вдалося уникнути великої кількості жертв. Найнебезпечніше було, коли вони зіткнулися з чудовиськом довжиною в десятки метрів. На щастя, це чудовисько розміром з невелику гору, схоже, володіло певним інтелектом і знало, що з білошкірими волхвами не варто жартувати. Після короткої сутички воно швидко пішло геть і більше не нападало, що змусило всіх мандрівників полегшено зітхнути. «Пора!» - Лейлін дістав кишеньковий годинник і подивився на стрілку. Вона вже досягла позначки 3 години. Він підвівся і відчинив передні двері карети. Назустріч йому подув вологий вітерець, принісши з собою солоний запах. Пахло дуже свіжо і чисто, і Лейлін не міг не зробити кілька глибоких вдихів, перш ніж сісти поруч з Анджело. «Доброго дня! Сер Анджело!» «Доброго дня! Такий ввічливий шляхетний джентльмен!» - Анджело не обернувся, а просто передав батіг і віжки Лейліну ‒ «Якраз вчасно, мені потрібно трохи відпочити!» Лейлін засміявся, отримавши батіг, і вправно направив карету. Анджело нахилився набік, розстібаючи пляшку на поясі. Коли він відкоркував її, з неї поплив запах міцного алкоголю, і коли він нахилив голову, щоб зробити ковток, заплющуючи очі від радості. «Ми ось-ось прибудемо до місця призначення. Виходячи з того, що ти допомагав мені керувати каретою протягом місяця, я можу відповісти на два твої запитання!» Лейлін саме насолоджувався краєвидом з обох боків, коли почув голос Анджело. «Гаразд!» - Лейлін злегка посміхнувся. Заради цього він будував хороші стосунки з Анджело. «Тоді моє перше питання: що буде в місці нашого призначення?» «Кілька тимчасових наметів, встановлених різними академіями магів. Там кожен з вас зможе вільно обрати академію, до якої захоче приєднатися, відповідно до ваших інтересів. Крім того, ви зможете пройти ще більш точний тест на здібності!» Анджело трохи нетерпляче відповів - «Все це вам пояснять великі Маги, коли ми прибудемо, не втрачай своєї можливості!» «Точніший тест на здібності?» - Лейлін якусь мить був збентежений, а потім згадав, що його лише оцінили як здатного стати магом і він майже одразу був відправлений до карети віконтом. Щодо того, наскільки хороший його талант порівняно з іншими, він не мав ані найменшого уявлення. «Тимчасові намети, встановлені академіями магів? Здається, це схоже на набори до шкіл в моєму попередньому світі. Цікаво, які вимоги?» - Лейлін мовчки подумав про себе. «Гаразд! Моє друге питання! На вашу думку ‒ що таке маг?» - Лейлін поставив своє друге питання. «Маги? Вони володіють величезною силою і шукають істину, а їхнім принципом є рівноцінний обмін. Хлопче, не мрій отримати від мага щось безоплатно, інакше полум'я бажання вирветься з безодні і покарає твою душу!» Обличчя Анджело здригнулося, наче він згадав про щось погане, а голос став надзвичайно похмурим. «Пошуки істини, еквівалентний обмін? Мені це подобається!» - Губи Лейліна скривилися в посмішці. Після відповіді Анджело, здавалося, втратив будь-який інтерес до розмови. Він зробив два ковтки міцного алкоголю, опустивши голову і заплющивши очі. Через десять хвилин почулося хропіння. Лейлін понуро дивився на краєвид перед собою. Хоча рівнини були дуже красиві, після цілого місяця, коли він дивився на одне й те саме, йому хотілося блювати від одного лише погляду на них. «Це— ...» У міру того, як карета продовжувала просуватися вперед, зèлені вдалині ставало все менше і менше. На зміну їй прийшли неосяжні краєвиди блакиті і пориви сильного вітру. «Ми нарешті приїхали, Пляж Смерті!» Сплячий Анджело розплющив очі і подивився на Лейліна ‒ «Ми досягли місця призначення!» Коли вони наблизилися до моря, в кінці поля зору з'явилося невелике містечко, схоже на ринок. Численні намети різних форм і розмірів стояли разом, утворюючи величезний табір. Навколо них стояли десятки карет, схожих на ту, в якій їхав Лейлін. Більшість тих, кого було видно також були Помічниками, на вигляд їм було приблизно 13-14 років, у кожного з них була цікавість на обличчі. Лейлін зробив приблизний підрахунок і встановив, що їх було щонайменше кілька сотень людей, які населяли табір. Час від часу Прислужники входили та виходили з наметів з різними виразами облич. «Гаразд! Пані та панове! Ласкаво просимо на проміжну зупинку нашої мандрівки ‒ Пляжу Смерті! Тут ви всі визначитеся з майбутньою академією, а потім повернетеся до своїх академій разом зі своїми вчителями, щоб практикувати магію!» Карета зупинилася, і три білі мантії вийшли з неї і зібрали Прислужників, після чого заговорив ватажок ‒ Кроу. «Тепер ідіть за мною до табору і виберіть собі академію. Пам'ятайте, що ви можете перевірити всі академії, але, підписавши контракт на вступ до однієї з них, ви не можете від нього відмовитись! Тих, хто порушить договір, повісять за межами табору!» Від цих крижаних слів Пана Кроу серця адептів похололи. «Ха-ха! Кроу! Щось ти сьогодні запізнився!» - пролунав голос, і з території табору вийшов товстун. Він теж був одягнений у білу мантію і привітався - «Не лякай цих чарівних новачків!» «На нашому шляху виникли деякі труднощі» - пояснив Кроу. «Гаразд! Новачки! Тепер ідіть за мною до табору!» - товстун ще трохи поспілкувався з Кроу та іншими, потім повернув голову і гукнув до Лейліна та решти. «Можете звати мене Джевон, з прекрасної Кільцевої Вежі Слонової Кістки Еннея. Повірте мені, якщо вам доведеться обирати академію, то Кільцева Вежа Слонової Кістки Еннея - це, безумовно, ваш найкращий вибір!» - сказав Джевон, приводячи Помічників до табору. Як тільки вони увійшли, до їхніх вух долинули різні звуки, що нагадали Лейліну про ринки в його попередньому світі. Троє білих мантій, то вони, схоже, мали чим зайнятися і швидко покинули групу. Навколо вирувало життя, більшість людей навколо були Помічниками, як і вони. Деякі з них зібралися в групи, в той час як інші входили або виходили з наметів. Джевон привів Лейліна та решту, загалом 40 осіб, в середину табору. Тут стояло велике шатро чистого білого кольору, а на його зовнішній стороні були дивні візерунки, які нагадували пелюстки. Вони були схожі на орнамент, але водночас виглядали як дивні написи. Лейлін не міг не придивитися до нього уважніше: «Чіп! Почати сканування!» [Біп! Створення зображення!] - Чіп надіслав інформацію, але на тривимірному зображенні на білому наметі нічого не було, ніби візерунків ніколи не існувало. «Як таке може бути?» - Лейлін знову з недовірою втупилася в намет. З кожною секундою, візерунки на наметі ніби оживали і постійно перекручувалися. «Хе-хе!» «Ха-ха!» «Джі-джі!» Різноманітні звуки долинали до вух Лейлін. Навколишнє світло ніби спотворилося, і Лейлін подивився на свою руку. У цей момент його рука ніби сильно розтягнулася, видавшись надзвичайно тонкою. «Лейліне! Лейліне! Що з тобою?» - в цей момент Лейліна поплескали по плечу. Все тіло Лейліна раптом затремтіло, і він прийшов до тями. Озирнувшись довкола, він побачив, що Прислужники все ще слухають промову Товстуна Джевона, і все, здавалося, повернулося до свого нормального стану. «Чи те, що щойно сталося, було лише ілюзією?» - Лейлін злякався ‒ «Чіп, відтвори ситуацію, в якій я щойно був!» [Біп!] - з’явився світло-блакитний екран, і перед очима Лейлін безперервно з’являлися сцени, які тільки що відбулися ‒ [Аномалія в кровоносних судинах головного мозку, пропонується негайне обстеження!] [Виявлено аномальний стан носія! Рекомендується триматися подалі!] [Організм носія повернувся до нормального стану!] - численні рядки даних продовжували з'являтися, що давало Лейліну зрозуміти, що раніше це не було ілюзією. «Фух... Невже всі Маги такі загадкові?» - Лейлін витер холодний піт, все ще відчуваючи затяжний страх перед подіями, що відбулися раніше. «Лейліне! Твій колір обличчя справді не здоровий! Не кажи мені, що ти захворів?» - запитав Джордж збоку. «Хто б це не був, після того, що щойно трапилося, їхній колір обличчя не буде хорошим!» - Лейлін внутрішньо вилаявся, знаючи, що його колір обличчя, напевно,був як у мерця. «Ні... Нічого... Де зупинився Джевон?» - Лейлін поспішно змінив тему. «О! Нам треба заповнити анкету і пройти тест на перевірку здібностей! Після чого буде вільний час, і ми зможемо самостійно обрати собі академію!» «Через те, що ви запізнилися, у вас залишається лише один день, і за цей час ви повинні обрати академію, в якій будете займатися магією, інакше вам доведеться чекати до наступного року!» - Джевон все ще голосно говорив перед ними. А тепер вишикуйтеся в чергу і візьміть у мене бланк по черзі, а потім пройдіть тест!» Джевон сів за білий стіл, дістав стос бланків і поклав їх на нього. Черга швидко просувалася вперед, і дуже скоро настала черга Лейліна. «Заповніть свої дані в цій формі, а потім увійдіть до намету і дотримуйтесь інструкцій людини всередині!» Лейлін взяв бланк і зрозумів, що він зроблений з овечої шкури. Необхідні дані були мінімальними, лише ім'я, вік і місце народження, і ще кілька інших. Взявши гусяче перо, що лежало на столі, Лейлін швидко заповнив бланк. Слабке червоне чорнило малювало на пергаменті складні візерунки, і це виглядало дуже красиво. «Ніколи б не подумав, що почерк у цієї дитини настільки гарний!» - після того, як Лейлін закінчив писати, він підняв пергамент і увійшов до білого намету. «Підійди!» ‒ пролунав старечий голос. Усередині намету було дуже просторо, і на чорному стільцю сиділа біловолоса стара бабуся. На столі лежала кришталева куля. «Йой! Чого це я раптом згадав про тих відьом-віщунів» - подумав Лейлін «Добрий день!» - привітався Лейлін з відьмою. «Принеси бланк сюди!» - очевидно, що ця відьма не збиралася нічого робити, і її голос був крижаним. «Лейлін? Поклади руки на кришталеву кулю!»
Читати
Відгуки
Наразі відгуки до цього розділу відсутні!
Зареєструйтеся або увійдіть, аби лишити Ваш коментар!